23.07.20
22-ц/812/1242/20
Суддя першої інстанції Рум`янцева Н.О. 
Провадження № 22-ц/812/1242/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/185/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Царюк Л.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» (далі – ТОВ «РосКосметика») на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 18 травня 2020 року, за позовом ТОВ «РосКосметика» до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, 

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2020 року ТОВ «РосКосметика» звернулося до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просило стягнути з відповідача на його користь у відшкодування шкоди, завданої судовими рішеннями Центрального районного суду м. Миколаєва, що обмежують його права, у розмірі 11 900 грн., сплачених адвокату Беліку В.Г. за надання юридичних послуг та 10 000 грн. моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку, посилаючись на те, що слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва, при винесенні ухвал за їх скаргами на бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Миколаївської області, військового прокурора Миколаївського гарнізону Південного регіону України, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не застосовувала норми законодавства України та Кримінального процесуального кодексу України; порушила вимоги ч. 2 ст. 6 Конституції України та не з`ясовувала фактів, щодо відмови у внесенні відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, тощо. Вказані обставини підтверджені ухвалами Миколаївського апеляційного суду, якими скасовані рішення слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гречаної С.І. та скарги направлені на новий розгляд.
Крім того, цим же слідчим суддею ухвалою від 28 травня 2018 року у справі № 490/1221/18 було відмовлено у відкритті провадження за скаргою позивача на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області; ухвалою від 01 червня 2018 року у справі № 490/4303/18 повернуто скаргу позивача від 29 травня 2018 року на бездіяльність прокурора Військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України; ухвалою від 07 вересня 2018 року у справі № 490/1221/18 повернуто скаргу позивача від 19 червня 2018 року на постанову слідчого від 31 травня 2018 року про закриття кримінального провадження № 42018160690000004 від 16 січня 2018 року.
За отриманні Товариством юридичні послуги від адвоката Бєліка В.Г., було сплачено 11 900 грн. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат, сплачених останнім у зв`язку з отриманням ним правової допомоги від адвоката Бєліка В.Г. при зверненні до суду з зазначеними скаргами суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу та завдана особі майнова шкода не є тотожними у правовому розумінні.
В частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди місцевий суд зазначив про недоведеність позивачем завдання такої шкоди. 
Не погодившись з рішенням ТОВ «РосКосметика» оскаржило його шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального і процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що розмір відшкодування шкоди, зазначеної у ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок, в тому числі, інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках встановлення в іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян.
Крім того, ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» також передбачено, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Скаржник наголошував на тому, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, які обмежують його права та вимагали від нього додаткових зусиль для їх оскарження в суді апеляційної інстанції, призвели до негативних наслідків морального характеру. 
Оскільки відповідач - Державна казначейська служба України, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 757/53996/17 є єдиним розпорядником коштів державного та місцевих бюджетів, тому саме вона повинна відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.
Крім того, ТОВ «РосКосметика» були подані доповнення до апеляційної скарги, в яких останній скаржився на не розгляд суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва Рум`янцевою Н.О. заяви про її відвід у даній справі.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Доводи відзиву обґрунтовано тим, що наділення органів Державної казначейської служби України повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України, не вказує на безумовний обов`язок останніх нести юридичну відповідальність за діяння держави та створених нею органів.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Із норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду випливає, що поряд із органом, що завдав шкоду, повинен бути залучений відповідний орган Казначейства.
Разом з тим, позивач посилається на порядок відшкодування шкоди за цим законом, але органу, що завдав шкоди по справі, не залучає. 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що протягом 2018 року позивач оскаржував процесуальні дії та бездіяльність з приводу звернень ТОВ «РосКосметика» до прокуратури Миколаївської області  військового прокурора Миколаївського гарнізону Південного регіону України, слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області до Центрального районного суду м. Миколаєва, де ці скарги були розглянуті слідчим суддею цього суду Гречаною С.І. За результатами розгляду цих скарг суд постановлював  ухвали, якими відмовляв позивачу в задоволенні його скарг. При оскарженні таких ухвал суду першої інстанції до апеляційного суду, ці ухвали скасовувалися та судом апеляційної інстанції приймалися відповідні судові рішення. В переліку таких ухвал та наданих відповідних копій ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2018 року, від 23 травня 2018 року, від 28 травня 2018 року, від 01 червня 2018 року та від 07 вересня 2018 року.
Згідно із положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.
За приписами ч. 1 ст. 13 цього Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа.
Положеннями ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Проте застосування положення ч. 6 ст. 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.
Застосування цього законодавчого положення можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади.
Як встановлено позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків, пов`язаних з розглядом судом першої інстанції справ і скарг позивача, пов`язаних з кримінальним судочинством, та подальшим оскарженням прийнятих судом першої інстанції судових рішень до суду апеляційної інстанції, тобто при здійсненні судом покладених на нього конституційних функцій здійснення правосуддя. 
Згідно зі ст.ст 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування шкоди.
Між тим у справі, яка переглядається, між позивачем та відповідачем зазначені правовідносини не виникли.
Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві, що має місце у цій справі.
Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
Предметом позову у цій справі є відшкодування збитків і моральної шкоди, завданої позивачеві судом внаслідок постановлення у справах ухвал, які надалі скасовував суд апеляційної інстанції. З обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановлено, що він вважає незаконними дії судді суду першої інстанції, вчинені під час розгляду ним справи, оскільки такі дії є пов`язаними з розглядом судової справи. І хоча позивач не заявляє вимогу про визнання протиправними дій судді, вважаючи таку протиправність підставою позову, то вирішення заявленої до Державної казначейської служби України вимоги про відшкодування збитків і моральної шкоди, завданих протиправними, на думку позивача, діями судді у кримінальному провадженні, передбачатиме оцінку таких дій, що є втручанням у здійснення правосуддя судом. Оскарження діянь суддів щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. 
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти судді. Засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. 
Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам ст.ст 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Крім того, як вбачається з позовних вимог позивача відшкодування майнової шкоди та її розмір дорівнює витратам по оплаті правової допомоги адвоката у перелічених справах кримінального судочинства.
Водночас витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.
Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 03 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09.
У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).
Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам та не  набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.
Законодавством не  передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в кримінальній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу збитків та моральної шкоди, а тому правильно відмовив ТОВ «РосКосметика» в задоволенні позову. 
Доводи скарги щодо не вирішення судом відводу судді не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справі міститься ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2020 року, за якою вирішено заявлений відвід судді.
Обґрунтування аргументів апеляційної скарги з посиланням на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є помилковими, оскільки ці норми Закону у даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки у справі не встановлені ті правовідносини, які регулює цей Закон. 
Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції  практики Верховного Суду, а саме: постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18; постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 757/53996/17 та не врахування рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року по справі       № 1-36/2001 не підлягають задоволенню, оскільки в зазначених постановах суди розглядали інші правовідносини  ніж ті, що переглядаються у даній  справі. 
На підставі викладеного, твердження скаржника про те, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим та ухвалено без дослідження всіх обставин справи, є непереконливими, доводи останнього зводяться до тлумачення як обставин, так і норм права на свою користь та не спростовують висновків суду. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України скасуванню не підлягає. 
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для  розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,  відсутні.
Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 24 липня 2020 року.