Справа № 344/19029/19 
Провадження № 22-ц/4808/915/20 
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів                                             Василишин Л.В., Горейко М.Д., 
секретаря                                       Капущак С.В.,
з участю         представника апелянта Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бородовським С.О. 19 травня 2020 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,
                                                         в с т а н о в и в: 
У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог зазначено, що 14 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим строком повернення, що відповідає дії картки. Кредитний договір, укладений між сторонами, складається з підписаної відповідачем заяви, Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів Банку. З моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору. Відповідачем підтверджено свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис у заяві. Відповідач не виконав своїх зобов`язань, які передбачені кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 26 серпня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 95878,01 грн., з яких 42400,63 грн. – заборгованість за тілом кредиту;  22499,82 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 25435,75 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 4541,81 грн. – штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати (а.с.1-3). 
Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.06.2011 року в сумі 42400,63 грн. заборгованості за кредитом та 1921 грн. судових витрат. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено (а.с.174-177).
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо частини заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойкою, представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на прийняття рішення без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
Апелянт зазначає, що безпідставним є фактичне звільнення судом боржника від сплати заборгованості за неустойкою з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи позивача. Крім того, відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року по справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника)  під Умовами та правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами – закон не вимагає (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2019 року по справі №642/5533/15-ц,  від 19 вересня 2019 року у справі №127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі №375/250/18). Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, в якій нею особистим підписом засвідчено, що вона згідна, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, між Банком і клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за простроченим тілом кредиту. 
Звертає увагу на те, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою, так як відповідач не звертався до банку задля розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість. Вказане свідчить про те, що відповідач знав про умови укладеного договору, тарифи банку та прийняв їх. 
З вказаних підстав просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.75-82).
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явилася відповідач ОСОБА_1 ,  про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. 
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача.
Вислухавши пояснення представника апелянта АТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні  позову  у  частині стягнення штрафних санкцій та частини тіла кредиту, суд  першої інстанції виходив з положень ст.ст.526,530, 611, 612, 634, 1054 ЦК України,  встановивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до вказаних правовідносин правила частини першої ст.634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді   відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань.
Однак щодо стягнення з відповідача лише частини тіла кредиту висновки суду першої інстанції є неправильними.
Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що тіло кредиту, згідно розрахунку заборгованості складається із двох позицій: заборгованості, власне за тілом кредиту (поточної) в розмірі 42 400,63 грн та заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 22 499,82 грн, що в сумі складає 64 900,45 грн, неповно з`ясував обставини справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення. 
Судом встановлено, що 14 червня 2011 року ОСОБА_2 у ПАТ  КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, розмір кредитного ліміту в заяві не зазначено. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Вона зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку -  www.privatbank.ua. (а.с.9).
Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.
До позовної заяви  банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та  Витяг з Тарифів   з обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD»), які не підписані відповідачем (а.с.10, 11-25).
Із наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що станом на 26.08.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 95878,01 грн, з яких: 42400,63 гривень заборгованість за тілом кредиту, 22499,82 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 25435,75 гривень заборгованість за пенею, 500 гривень пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 гривень штраф (фіксована частина), 4541,81 гривень  штраф (процентна складова) (а.с.5-8).
Згідно довідки, наданої представником позивача, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 13.11.2013, термін дії – 06/17), № НОМЕР_2 (дата відкриття 07.12.2016, термін дії – 03/18), № НОМЕР_3 (дата відкриття 29.11.2018, термін дії – 08/22) (а.с.84).
З наданих представником позивачем виписок з рахунку відповідачки, які відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 року №578/5, є первинним документом, вбачається, що вона користувалася кредитними коштами, проводила розрахунки за придбані товари та здійснювала погашення кредиту. Зокрема, з 13 грудня 2016 року по 22 березня 2019 року здійснювала перекази зі своєї картки через додаток Приват24, оплачувала послуги мобільного зв`язку, користувалася послугою «оплата частинами», розраховуючись за товари , в тому числі 28.02.2017 року здійснена покупка за зазначеною послугою на суму 5581,34, аналогічно 30.03.2017р.,30.05.2017 року, 30.06.2017 року, 30.08.2017 року, а 31.01.2017 року зняла готівкові кошти у банкоматі по вулиці Незалежності, 148 у 10 прийомів загалом на суму 40 000 грн, а також здійснювала інші розрахункові операції (а. с. 85-90).
Правовідносини, що виникли під час відкриття банком рахунку клієнта ОСОБА_2 , врегульовані Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492. Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених зазначеною  Інструкцією, а також Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.
В силу положень  ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як зазначено в ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору( ч. 2 даної статті).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
В силу ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Виходячи із аналізу зазначених норм ЦК України, слід дійти висновку, що у разі надання послуг, в тому числі і кредитування, у формі публічного договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому банк повинен був забезпечити позичальнику такі умови, які б не суперечили загальним правилам укладення кредитних договорів, були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, зокрема і щодо встановлення штрафних санкцій.
Тобто банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, які передбачали вид та розмір штрафних санкцій.
Встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надані відповідачу, крім того анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення строку повернення кредиту, розміру  неустойки.
Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписаний позичальником. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника,а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів),  розмірів і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.06.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.10.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України   доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо розміру неустойки (пені і штрафів), тому в цій частині позов є необґрунтованим.
Таким чином, правові підстави для стягнення на користь банку 25435,75 грн. – нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. – нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 4541,81 грн. – штраф (процентна складова) -  відсутні. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи, відповідають наведеним положенням закону та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від  03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), тому не можуть бути прийняті до уваги.
При цьому законом визначений обов`язок суду враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (стаття 263 ЦПК України), який суд виконав, тому посилання апелянта на незаконність рішення в цьому аспекті не заслуговують на увагу.
Однак, колегія суддів дійшла висновку, що суд помилково не прийняв до уваги те, що кредитний ліміт по карті збільшувався банком в односторонньому порядку, а відповідач користувалася коштами в тому розмірі, в якому вони банком надавалися. Випискою по рахунку підтверджено, що банком надавався відповідачу короткостроковий кредит (овердрафт) у зв`язку з перевищенням суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на рахунку. 
Судом першої інстанції невірно визначена сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту), тому рішення суду підлягає зміні в цій частині.   
Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, станом на 26.08.2019 року  заборгованість за тілом кредиту становить: заборгованість за тілом кредиту – 42 400,63 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту – 22 499,82 грн  (а.с.5-8). 
У п`ятій колонці розрахунку заборгованості зазначена сума тіла кредиту на звітну дату в розмірі 42400,63 грн. У шостій колонці  визначено суму простроченого тіла кредиту – 22499,82 грн.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання  боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 64 900,45 грн (42400,63+22 499,82). 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України,  суд
                                                п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2020 року  змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д м. Київ, к/р НОМЕР_5 у НБУ, МФО 305299 заборгованість за кредитним договором від 14.06.2011 року в розмірі 64 900, 45 грн (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот гривень сорок п`ять копійок).
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий                                                                                                   І.О. Максюта
Судді:                                                                                                              Л.В. Василишин
                                                                                                                         М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.