КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №754/2039/19                                                                           головуючий у суді І інстанції: Грегуль О.В.
провадження №22-ц/824/8820/2020                                                    головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
01 вересня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                                  Сушко Л.П.,
суддів:                                                           Іванової І.В., Сліпченка О.І., 
секретар судового засідання:                                         Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києвавід 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві про зняття арешту,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2019 року  позивач звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві про зняття арешту.
Позивачу процесі розгляду справи неодноразово уточнювала позовні вимоги, і посилаючись на порушення свого права власності, а також на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києві від 31 жовтня 2018 року, якою визнано виконавчий лист №2-6953/11 від 16 березня 2013 року таким, що не підлягає виконанню просила: зняти всі арешти з рухомого майна громадянки ОСОБА_1 , накладені в межах виконавчого провадження №42781641, включаючи але не обмежуючись записами про арешт рухомого майна за №16999175 (запис про підставу обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: постанова ВП № 42781641, 07.04.2018, ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві) та № 14346377 (запис про підставу обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: постанова про арешт майна боржника, 42781641, 07.04.2014, ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві, Бялий.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві про зняття арешту.
Знято арешт з рухомого майна громадянки  ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Бялим Максимом Глібовичем від 07.04.2014 року в межах виконавчого провадження № 42781641, зареєстрований запис 12.05.2014 року № 14346377 про підставу обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: постанова про арешт майна боржника, 42781641, 07.04.2014, ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві, Бялий. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із вказаними судовим рішенням, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що наявність обтяження майна позивача, накладеного на підставі постанови від 07 квітня 2018 року підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №56498018 від 02 серпня 2018 року, у якому чітко зазначено про підставу накладення обтяження та відомості про орган, що зареєстрував обтяження (Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві), а відсутність у матеріалах справи виконавчого провадження №42781641 постанови про арешт майна від 07 квітня 20218 року не може бути підставою для відмови позивачу у захисті його права власності, яке порушується внаслідок подальшої дії арешту майна позивача. Зазначає, що з урахування визнання виконавчого листа №2-6953/11 від 16 березня 2013 року таким, що не підлягає виконанню виконавче провадження №42781641 має бути закінчене, а усі без винятку арешти у межах вказаного виконавчого провадження повинні бути зняті 
Відповідач та третя особа відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір і задовольняючи позовні вимоги в частині зняття арешту з рухомого майна позивача, накладеного на підставі постанови старшого державного виконавця третьої особи від 07.04.2014 року, постановленої у ВП № 42781641, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про правомірність перебування майна позивача під арештом на підставі постанови старшого державного виконавця від 07.04.2014 року, постановленої у ВП №42781641, суду не надано і судом таких доказів не здобуто.
В цій частині судове рішення сторонами не оскаржується.
Вирішуючи даний спір і відмовляючи у позовних вимогах в частині зняття арешту накладеного на підставі постанови від 07.04.2018 року про накладення арешту у ВП №42781641, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що в межах виконавчого провадження № 42781641 не приймалась постанова від 07.04.2018 року, що підтверджується, як наявною в матеріалах справи, копією ВП №42781641 так і листом третьої особи від 02.12.2019 року № 42781641/11.
Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, 16.04.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-6953/11 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Банк Форум» грошових коштів.
Постановою старшого державного виконавця третьої особи від 07.04.2014 року відкрито виконавче провадження № 42781641 за вищевказаним виконавчим листом.
Постановою старшого державного виконавця третьої особи від 07.04.2014 року, постановленою у ВП № 42781641, накладено арешт на все майно позивача в межах боргу і на підставі цієї постанови в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12.05.2014 за № 14346377 реєстратором здійснено відповідний запис обтяження.
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого, постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 07 квітня 2018 року накладено арешт на все майно позивача в межах виконавчого провадження №42781641, зареєстрований запис 24 липня 2018 року №16999175 про підставу обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: постанова, виконавче провадження №42781641, 07.04.2018, ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві. При цьому в реєстрі відсутнє прізвище посодової особи - державного виконавця, який виносив постанову про накладання арешту в рамках виконавче провадження №42781641.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року проведено заміну сторони виконавчого провадження у справі № 2-6953/11, а саме попереднього стягувача замінено на ОСОБА_2 , який є відповідачем у даній справі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-6953/11 від 16.04.2013 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова від 07 квітня2018 року про накладання обтяження відсутня як в матеріалах виконавчого провадження так і в єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод : Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо  відсутності доказів, які б свідчили про правомірність перебування майна позивача під арештом у ВП №42781641, оскільки виконавчий лист №2-6953/11 від 16.04.2013 рокуна підставі якого накладено арешт на майно позивача, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню.
Разом з цим суд апеляційної інстанції, не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволення позовних в частині зняття арешту накладеного в рамках виконавчого провадження №42781641не встановленню посадовою особою на підставі постанови від 07 квітня2018 року, оскільки збереження арешту на нерухоме майно та запис від 24 липня 2018 року №16999175 про арешт у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 07 квітня 2018 обмежують права позивача щодо вільного розпорядження майном, а тому його право підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна.
Висновки суду першої інстанції про неможливість захистити право позивача у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи самої постанови на підставі, якої було внесено запис в єдиний державний реєстр обтяжень, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки власник у відповідності до вимог ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод, постанова від 07 квітня 2018 року винесена не відомою особою, вона відсутня в матеріалах справи та в єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а наявність запису в реєстрі про обтяження майна у виконавчому провадженні, по якому визнаний виконавчий лист, таким, що не підлягає виконанню порушує права власника.
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав керуватись положеннями ст. 391 ЦК України.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зняття арешту з рухомого майна ОСОБА_1 накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 07 квітня 2018 року в межах виконавчого провадження №42781641, зареєстрований запис 24 липня 2018 року №16999175 про підставу обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: постанова, виконавче провадження №42781641, 07.04.2018, ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві. 
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено в цій частині з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог відповідно до ст.376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києвавід 18 березня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову, і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Зняти арешт з рухомого майна ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 07 квітня 2018 року в межах виконавчого провадження №42781641, зареєстрований запис 24 липня 2018 року №16999175 про підставу обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: постанова, виконавче провадження №42781641, 07.04.2018, ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві. 
В іншій частину судове рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «03» вересня 2020 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко        	
Судді	І.В. Іванова         О.І. Сліпченко