П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  725/1701/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Іщенко І.В.  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
20 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 травня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 1276/40800/19 від 20 березня 2020 року про визнання винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладення  адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % (відсотків) несплаченої суми митних платежів, а саме: 304 810 грн. 80 коп.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 травня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил від 20 березня 2020 року №1276/40800/19, про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 485 МК України та закрито провадження у справі.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що позивачем порушені вимоги ст. 485 МК України при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації. Надаючи паспорт громадянина Румунії, позивач вчинив зазначені дії з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. При цьому, враховуючи, що у позивача наявний як паспорт громадянина України, так і паспорт громадянина Румунії, та він має постійне місце проживання на території України, то відповідно до норм чинного законодавства України, він у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України, має статус громадянина резидента та на території України повинен користуватись документами громадянина України, що передбачені чинним законодавством України.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 березня 2020 року в.о. начальника Буковинської митниці Держмитслужби Сомушком І. К., було винесено постанову у справі про порушення митних правил № 1276/40800/19, якою позивача в другий раз визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % (відсотків) несплаченої суми митних платежів, а саме: 304 810 грн. 80 коп. (триста чотири тисяч вісімсот десять гривень 80 коп.), виходячи із даних та висновків, встановлених протоколом про порушення митних правил № 1276/40800/19 від 17.07.2019 р. 
Також, 18 жовтня 2019 року заступником начальника Чернівецької митниці ДФС,  Жижияном І. Є.  було винесено постанову у справі про порушення митних правил №1276/40800/19, якою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % (відсотків) несплаченої суми митних платежів, а саме: 304 810 грн. 80 коп., виходячі із даних та висновків, встановлених протоколом про порушення митних правил №1276/40800/19 від 17.07.2019 р.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020 року позов до Буковинської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 1276/40800/19 задоволено, та надіслано зазначену справу на новий розгляд до Буковинської митниці Держмитслужби.
20 березня 2020 року в.о. начальника Буковинської митниці Держмитслужби Сомушком І. К., було винесено постанову у справі про порушення митних правил № 1276/40800/19, якою його в другий раз визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % (відсотків) несплаченої суми митних платежів, а саме: 304 810 грн. 80 коп., виходячи із даних та висновків, встановлених протоколом про порушення митних правил № 1276/40800/19 від 17.07.2019 р.
Позивач, не погоджуючись із таким рішенням митного органу, за захистом порушених прав звернувся з позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про неповноту і необ`єктивність доказів в справі про порушення митних правил, а відтак про протиправність постанови відповідача. Зокрема, на переконання суду, розмір митної вартості автомобіля, розмір митних платежів і розмір штрафу є припущенням митного органу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому, необ`єктивність та упередженість розгляду справи про порушення митних правил також полягала в тому, що розгляд адміністративної справи відбувся за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією ст.485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги. Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Як вбачається з матеріалів справи, митний орган дійшов висновку, що позивачем вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. 
Проте, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідачем не підтверджено належними та достатніми доказами наявності факту вчинення позивачем правопорушення. Зокрема, відповідно до постанови та наявних в матеріалах справи доказів, позивач жодного разу не порушував режим тимчасового ввезення та пред`явлення при перетинанні митного кордону паспорту громадянина Румунії не може свідчити про намір ухилення від митних платежів.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачем порушено порядок розгляду справи про порушення митних правил в частині строку розгляду такої справи, що встановлений статтею 525 Митного кодексу України і не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання посадовою особою митного органу або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи.
Що стосується визначення відповідачем митної вартості товару не на підставі основного методу, тобто за ціною договору, а шляхом застосування другорядних методів, колегія суддів враховує наступне.
Так, за змістом п.1 ч.1 статті МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.
За визначенням ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
За нормами статті 57 глави 9 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод -за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу
Як вірно встановив суд першої інстанції, матеріали справи про порушення митних правил не містять відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився позивачем. Натомість, при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення уповноважений орган керувався службовою запискою №1331/24-70-19-02-09 від 31.07.2019 року. Як вбачається із змісту службової записки, орієнтовна вартість необхідної для сплати податків та зборів складає 101603,60 грн. та її було визначено на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, без проведення його огляду на підставі інформації електронного каталогу. Зазначені у ній відомості є орієнтовними.
Таким чином, митну вартість товару було визначено не на підставі основного методу, тобто за ціною договору, а шляхом застосування другорядних методів.
Проте, всупереч положенням ч.4 ст.57 МК, митним органом не було проведено консультацій із позивачем та не запропоновано здійснити обмін наявною інформацію. Матеріали справи про порушення митних правил будь-яких доказів на спростування зазначених обставин не містять.
Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відомості зазначені у службовій записці є інформативними і не можуть бути повністю достовірними і  відповідач без належного обґрунтування взяв до їх до уваги.
Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідачем не доведено правильність заявленої митної вартості автомобіля, уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст.489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, та обставини у справі, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про безпідставність винесення відповідачем оскаржуваної в межах даної справи постанови, оскільки митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останньої.
Відповідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі «Ляшко проти України» (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача.
Колегія суддів вважає, що митним органом не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили правомірність їх дій та обґрунтованість висновків.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що постанову митного органу №1276/40800/19 від 20 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил слід скасувати, а провадження у справі закрити.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а  рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.