ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/237/20  Номер провадження 22-ц/814/1772/20	Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Гальонкіна С.А., Обідіної О.І., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Васильєвої Л.М. в м. Полтава
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий період та додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами,-

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з вказаним позовом. Зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.07.2001 року по 24.02.2017 року. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним з 16.10.2018 року. 17.10.2019 року Диканським районним судом Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 03.10.2019 року. Вважав, що відповідач не сплачувала аліменти до видачі судового наказу, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 СК України він має право вимагати стягнення аліментів на утримання сина за минулий період. Просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, за минулий період, а саме з 01.04.2019 року по 02.10.2019 року що складає 8 946,88 грн. та 5 375 грн. додаткових витрат, пов`язаних із оздоровленням дитини в Туреччині.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 375 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 420,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу 1 000 грн.
Рішення оскаржив ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог, та прийняти в цій частині нове рішення яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2001 року по 24.02.2017 рік.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 16.10.2018 року (за виключенням періоду листопад 2019 – січень 2020) по теперішній час проживає з позивачем.
14.05.2019 року та 23.05.2019 року ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з листами, в яких просив відповідача сплачувати кошти на утримання дитини (аліменти) в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до судового наказу виданого Диканським районним судом Полтавської області від 17.10.2019 року справа № 529/992/19 стягнуто щомісячно з   ОСОБА_2   на користь   ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.10. 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Встановлено, що позивач уклав договір на відпочинок у Туреччині на своєї ім`я та ім`я сина в період з 16.08.2019 року по 23.08.2019 року та сплатив за путівки 21 500 грн. Половина вартості путівки на сина становить 5 375 грн. Вказані витрати вважає додатковими витратами на дитину.
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що так, як відповідач ініціювала відпочинок сина, надала згоду на його відпочинок у Туреччині, ці витрати слід віднести як додаткові витрати на дитину. ОСОБА_2 частково компенсувала вартість путівки на відпочинок сина у розмірі 2 000 грн, а оскільки станом на 13.08.2019 року відповідач за судовим рішенням не мала обов`язку по сплаті аліментів, то її помітка в квитанції про переказ коштів, як аліменти, не спростовує того, що вона надала матеріальну допомогу на відпочинок сина у розмірі 2 000 грн. 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.
Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
З наведеної норми вбачається, що законодавець пов`язує стягнення аліментів за минулий час саме з ухиленням відповідача від їх сплати.
Так,  з матеріалів справи вбачається, що   ОСОБА_2   не ухилялась від надання матеріальної допомоги синові в період з лютого по вересень 2019р., сплачуючи щомісяця відповідні кошти ( а.с.79-84). Зазначені обставини не заперечуються і позивачем.
Посилання позивача на те, що він звертався до ОСОБА_2 із листами 14.05.2019 року та 23.05.2019 року, в яких просив відповідача сплачувати кошти на утримання дитини (аліменти) в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку оцінюються колегією суддів з огляду недоведеності ухилення відповідача від сплати аліментів з квітня 2019р., зважаючи на їх добровільну сплату.
Незгода позивача з розміром допомоги, що надавалась відповідачем, не позбавляла права ОСОБА_1 на звернення до суду з проханням визначити розмір аліментів згідно із нормами ст.ст.183-184 СК України.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком районного суду в цій частині і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим,  стягуючи частково  з відповідача  кошти  у відшкодування витрат  позивача на оздоровлення  сина,  районний суд  в повній мірі не дослідив правову природу здійсненого платежу в розмірі 2010,05 грн від 13.08.2019 року, який суд зарахував в оплату компенсації половини вартості путівки сина сторін.
Між тим, з наданого платіжного доручення від 13.08.2019 року вбачається, що в графі призначення платежу ОСОБА_2   вказано «аліменти для ОСОБА_4 » (а.с. 82-83), а тому у районного суду були відсутні підстави на власний розсуд змінювати цільове призначення зазначеного платежу.
Позивачем надано письмові докази, які підтверджують фактичне понесення витрат на оздоровлення дитини в розмірі 5375 грн.
Отже, з відповідача підлягає стягненню зазначена сума додаткових витрат позивача по оплаті відпочинку сина, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.
Обговорюючи питання відшкодування судових витрат, колегія суддів  вважає також за необхідне  змінити  оскаржуване рішення в частині  стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.
Судові витрати згідно із ст.133 ЦПК України складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідачем наданий суду розрахунок суми судових витрат за надану правничу допомогу та квитанцію про сплату адвокату 1500 грн. ( а.с.141-143).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини

Однак, пропорційно за розміру задоволених вимог згідно із ст.141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 500грн. за надану правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2020 року змінити в частині стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши розмір стягнутої суми з 3 375 грн. до 5 375 грн.
Змінити рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2020 року змінити в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, зменшивши з 1000грн. до 500 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С.А. Гальонкін
                                                                                    О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 23.07.2020 р.