ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  904/2104/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Банаська О.О., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.
за участю представників сторін: 
- арбітражного керуючого Сокола О.Ю. (особисто), його представників -        адвокатів Дробота Д.М. (за довіреністю), Крічко Т.Л. (за довіреністю);
- ТОВ "Технобудмонтаж Груп" - адвоката Фєдосєєва Д.О. (на підставі ордеру);
- боржника ПАТ "ДМК" - адвокатів Красницької - Келембет А.С. (за довіреністю), Келембета О.М. (за довіреністю), Красницької Я.С. (за довіреністю);
- компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), компанії Indumet SA (Індумет СА) - адвокатів Денисенка О.М. (за довіреностями), Кізленка В.А. (за довіреностями);
- компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) - адвоката        Прудкого О.В. (на підставі ордеру);
- компаніїSteel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) - адвоката Головацького О.С. (за довіреністю);
- ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ПрАТ "Запоріжвогнетрив", ПАТ "МК "Азовсталь", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Холдинг", ТОВ "Метінвест-Шіппінг" - адвоката Омельченка О.О. (за довіреностями);
- компанії Nerselia Holding LTD - адвоката Сорокіної І.В. (за довіреністю); 
- ТОВ "Зета Інвест" - адвоката Масляного О.В. (за довіреністю); 
-          ТОВ "Оптимал Трейд" - адвоката Аксаітової М.Ю. (за довіреністю);
-          ТОВ "Таффі Плюс" - адвоката Бордюга С.Д. (за довіреністю);
-           ОСОБА_1 - адвоката Олексієнко Л.В. (на підставі ордеру)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства "Алчевський коксохімічний завод", компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі), компанії Landmont Limited, компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.), компанії Indumet SA (Індумет СА), компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед)
    
на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020
(в оскаржуваних частинах)

у справі №904/2104/19
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Технобудмонтаж Груп"
до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"
про визнання банкрутом ,-

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2019 відкрито провадження у справі №904/2104/19 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (далі - ПАТ "ДМК", Боржник). Визнані грошові вимоги ТОВ "Технобудмонтаж Груп" до ПАТ "ДМК" в загальній сумі 2456 762,72 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів в порядку статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство). Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів. Розпорядником майна ПАТ "ДМК" призначено арбітражного керуючого Сокола Олексія Юрійовича. Призначено попереднє засідання суду на 07.08.2019 о 10:00 год.
31.05.2019 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі інтернет Господарським судом Дніпропетровської області здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "ДМК" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул.Соборна, 18-Б; ЄДРПОУ 05393043).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2019 відкладено попереднє засідання суду на 29.10.2019 о 10:00 год. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2019 визнано необґрунтованою заяву представника ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про відвід судді. Передано вказану заяву на автоматизований розподіл для її розгляду. Відкладено попереднє засідання суду на 14.11.2019 о 12:00 год.
1.1 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 (попереднє засідання) у даній справі, серед іншого: клопотання Indumet Limited (Індумет Лімітед) про оголошення перерви від 24.10.2019 залишено без задоволення.
Клопотання представника Indumet Limited (Індумет Лімітед) про оголошення перерви від 29.10.2019 залишено без задоволення.
Клопотання ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про зобов`язання боржника надати суду для огляду оригінали фінансової звітності за 2018 рік з висновками незалежного аудитора та фінансовий звіт за 2017 рік залишено без задоволення.
Клопотання представника ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" № б/н від 28.10.2019 про витребування доказів у АТ "Укрзалізниця" залишено без задоволення. 
Клопотання представника ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" № б/н від 29.10.2019 про зобов`язання боржника надати для огляду в судовому засіданні оригінали фінансових звітів за 2017 рік, за 2018 рік з висновками незалежного аудитора, зобов`язати боржника розшифрувати підрозділ "Інформація про основних клієнтів" розділу "Примітки до фінансової звітності за рік, що закінчився 31.12.2018" та надати назви контрагентів, зазначених у цьому розділі, залишено без задоволення.
Клопотання представника ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про відкладення розгляду справи залишено без задоволення.
Клопотання представника ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про розгляд заяви про відвід судді Владимиренко І.В. від 29.10.2019, яка була подана представником ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" залишено без задоволення.
Клопотання представника Landmont Limited про відкладення розгляду справи залишено без задоволення.
Клопотання Indumet SA (Індумет СА) про оголошення перерви від 24.10.2019 залишено без задоволення.
Клопотання представника Indumet SA (Індумет СА) про оголошення перерви від 29.10.2019 залишено без задоволення.
Визнано частково грошові вимоги Indumet Limited (Індумет Лімітед) у сумі                  3 842,00 грн (1 черга задоволення), 2 761 844 741,48 грн (4 черга задоволення),               8 755 838,97 грн (6 черга задоволення). Грошові вимоги Indumet Limited (Індумет Лімітед) у сумі 13808 570 110,16 грн відхилено.
Визнано частково грошові вимоги ОСОБА_2 у сумі 10 640,61 грн - (4 черга задоволення), 3 477,47 грн - пеня (6 черга). Визнано та окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" вимоги ОСОБА_2 по авторській винагороді у розмірі 2 948 250,00 грн. Грошові вимоги ОСОБА_2 у сумі             3 655 662,64 грн (авторська винагорода) відхилено.
Визнано та окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" вимоги ОСОБА_1 по авторській винагороді у розмірі 3 529 939,12 грн. Грошові вимоги ОСОБА_1 у сумі 20 161 119,15 грн (авторська винагорода) відхилено.
Визнано та окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" вимоги ОСОБА_3 по авторській винагороді у розмірі 3 303 000,00 грн. Грошові вимоги ОСОБА_3 у сумі 7 945 967,56 грн (авторська винагорода) відхилено.
Грошові вимоги ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" у сумі                             927 566 503,93 грн відхилено. 
Грошові вимоги Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) у сумі 1700804461,74 грн відхилено.
Грошові вимоги Landmont Limited у сумі 1 311 753 729,54 грн відхилено.
Грошові вимоги Vitkovice Steel a.s. ( Вітковіце Стіл а.с.) у сумі 29533567,00 грн відхилено.
Грошові вимоги Indumet SA (Індумет СА) у сумі 23 640 414 290,40 грн відхилено.
Визнано грошові ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення) та 1 788 592,92 грн (4 черга задоволення).
Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приоритет" (далі - ТОВ "ФК "Приоритет") у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення), 240 051 815,27 грн (4 черга задоволення).
Визнано частково грошові вимоги ТОВ "Метінвест-Шіппінг" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення), 17 747 245,35 грн (4 черга задоволення).
Визнано грошові вимоги ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" у сумі                         3 842,00 грн (1 черга задоволення), 73 121 553,56 грн (4 черга задоволення).
Визнано грошові вимоги ТОВ "Азов Контролз" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 513 864,00 грн (4 черга задоволення). 
Визнано грошові вимоги ТОВ "Метінвест Холдинг" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 19 279 290 266,88 грн (4 черга задоволення); 1 410 325 280,78 грн (6 черга задоволення). 
Визнано частково грошові вимоги ТОВ "Оптимал Трейд" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 20 452 414 274,09 грн (4 черга задоволення),                          459 752 569,73 грн (6 черга задоволення). 
Визнано грошові вимоги ТОВ "Таффі Плюс" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 18 164 779 007,52 грн (4 черга задоволення), 688 966 412,01 грн (6 черга задоволення). 
Визнано грошові вимоги ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 2 160 214,33 грн (4 черга задоволення), 3 696,13 грн (6 черга задоволення). 
Визнано грошові вимоги ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" у сумі                  3 842,00 грн (1 черга задоволення); 9 963 085,53 грн (4 черга задоволення).
Визнано грошові вимоги ТОВ "Зета Інвест" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 10 970 900 714,16 грн (4 черга задоволення); 187 119 570,54 грн (6 черга задоволення). 
Визнано частково грошові вимоги ТОВ "Метінвест - Промсервіс" у сумі                 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 2 634 708,16 грн (4 черга задоволення). 
Визнано грошові вимоги компанії Nerselia Holding LTD у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 901 088 254,26 грн (4 черга задоволення); 9 760 925,80 грн (6 черга задоволення). 
Визнано грошові вимоги ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" у сумі          3    842,00    грн (1 черга задоволення); 8 514 275 507,87 грн (4 черга задоволення);           265 066,10 грн (6 черга задоволення).
Визнано грошові вимоги ТОВ "ВТС-Укрснабпром" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 1 609 693,72 грн (4 черга задоволення). 
Визнано грошові вимоги ПрАТ "Запоріжвогнетрив" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 166 981 375,22 грн (4 черга задоволення); 23 413    620,55 грн (6 черга задоволення). 
Визнано грошові вимоги ДБК-ДОНАУ БРЕННШТОФФКОНТОР ГМБХ (DBK-DONAU BRENNSTOFFKONTOR GMBH) у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення);                            18 050 811,93 грн (4 черга задоволення).          

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 виправлено описку в мотивувальній частині ухвали від 14.11.2019, вказано вірну суму відхилених вимог Indumet Limited (Індумет Лімітед), а саме: "Решта вимог кредитора у загальній сумі 13 808 610 110,16 грн підлягають відхиленню." Виправлено описку в резолютивній частині ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019, вказавши вірну суму відхилених вимог Indumet Limited (Індумет Лімітед), а саме: "Грошові вимоги ІНДУМЕТ ЛІМІТЕД (INDUMET LIMITED) у сумі 13 808 610 110,16 грн відхилити". 

1.2 Апеляційне оскарження та короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Боржник - ПАТ "ДМК" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у даній справі, в якій просив: 
1)          ухвалу в частині визнання грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) в розмірі 2 761 844 741,48 грн (четверта черга),                           8 755 838,97 грн (шоста черга), а також 3 842,00 грн (перша черга) та їх внесення до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відхилення грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) у загальній сумі  1 6579 214 532,61 грн; 
2)          ухвалу в частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 в сумі 2948250,00 грн та внесення їх окремо до реєстру вимог кредиторів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відхилення вимог ОСОБА_2 у повному обсязі;
3)          ухвалу в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 в сумі                    3 529 939,12 грн та внесення їх окремо до реєстру вимог кредиторів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відхилення грошових вимог ОСОБА_1 у повному обсязі; 
4)          ухвалу в частині визнання грошових вимог ОСОБА_3 в сумі                    3 303 000,00 грн та внесення їх окремо до реєстру вимог кредиторів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відхилення грошових вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.
Компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед) звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу господарського суду від 14.11.2019 скасувати в частині відхилення грошових вимог Indumet Limited (Індумет Лімітед) до ПАТ "ДМК" в розмірі 13 808 570 110,16 грн та прийняти нове рішення у цій частині про визнання вказаних вимог як вимог четвертої черги. 
ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду від 14.11.2019 в частині відхилення вимог ОСОБА_2 за договором №2/15 від 26.03.15 в розмірі        495 000,00 грн, за договором №3/14 від 10.07.2014 у розмірі 162 678,08 грн, за договором №3/13 від 17.12.2013 у розмірі 52 500,00 грн; постановити нову ухвалу про визнання грошових вимог ОСОБА_2 в розмірі 365 828,08 грн та включення їх до другої черги задоволення вимог кредиторів.

ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 14.11.2019, в якій просив скасувати останню в частині відхилення вимог ОСОБА_3 : за договором № 11/15 від 09.07.2015 у розмірі 570 821,92 грн; за договором №10/15 від 09.07.2015 у розмірі                   799 150,68 грн; за договором №9/15 від 02.07.2015 у розмірі 904 438,36 грн; за договором №4/15 від 24.04.2015 у розмірі 126 191,78 грн; за договором №1/15 від 26.03.2015 у розмірі 270 000 грн; за договором №2/15 від 26.03.2015 у розмірі 495 000 грн; за договором №2/14 від 28.03.2014 у розмірі 177    739,73 грн; за договором №6/13 від 23.12.13 у розмірі 35 902,46 грн; за договором №3/14 від 10.07.2014 у розмірі 180 753,42 грн. Постановити нову ухвалу про визнання грошових вимог ОСОБА_3 в розмірі 6 862 998,35 грн та включення їх до 2 (другої) черги задоволення вимог кредиторів.
ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу від 14.11.2019 у даній справі, в якій просив її скасувати в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_1 до ПАТ "ДМК" у розмірі                           15 795 637,11 грн; прийняти в цій частині нову ухвалу, якою визнати та окремо внести до реєстру вимог кредиторів боржника вимоги ОСОБА_1 у розмірі     15 795 637,11 грн. В іншій частині ухвалу господарського суду від 14.11.2019, що стосується розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 до боржника залишити без змін.
ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 14.11.2019, в якій просив скасувати останню в частині відхилення грошових вимог ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" в розмірі 927 562 661,93 грн основного боргу та 3842,00 грн судового збору. Ухвалити нове рішення, яким визнати вказані грошові вимоги. Скасувати ухвалу господарського суду від 14.11.2019 в частині вимог усіх кредиторів, у зв`язку із допущеними процесуальними порушеннями.
Компанія Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 14.11.2019, в якій просила скасувати останню в частині відхилення своїх вимог. Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким включити до реєстру вимог ПАТ "ДМК" вимоги компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) на загальну суму 1700800 619,74  грн (за офіційним курсом НБУ на дату подання заяви), з яких:
1) вимоги четвертої черги задоволення: основний борг за неповернутим кредитом - 45 000 000 доларів США (1 186 650 000 грн на дату подання заяви), відсотки за користування кредитом - 12 081 953 доларів США (318 601 100,61 грн на дату подання заяви), витрати в арбітражній справі - 447 034 фунти стерлінги 63 пенси (14    953    308,37    грн на дату подання заяви), що разом становить              1 520 204 408,98 грн;  
2) вимоги шостої черги задоволення: відсотки за прострочення - 6 848 548  доларів США (180 596 210,76 грн на дату подання заяви), а також вимоги першої черги задоволення 3 842,00 грн (судовий збір за подання заяви).
Компанія Landmont Limited звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 14.11.2019, в якій просила скасувати останню в частині відхилення  своїх грошових вимог в розмірі 1 311 753 729,54 грн. Ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги компанії Landmont Limited в розмірі 3 842,00 грн (1 черга задоволення), 1 311 749 887,54 грн (4 черга задоволення). Скасувати ухвалу господарського суду попереднього засідання від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 в частині вимог усіх кредиторів у зв`язку із допущеними процесуальними порушеннями (проведення судового засідання з порушенням статті 196 Господарського кодексу України (далі - ГПК України) поза приміщенням суду).
Компанія Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 14.11.2019, в якій просила скасувати останню в частині відхилення своїх грошових вимог у сумі 29533567,00 грн. Ухвалити нове судове рішення, яким визнати грошові вимоги компанії Vitkovice Steel, a.s. ( Вітковіце Стіл, а.с.) до ПАТ "ДМК" в розмірі 29 533 567 грн, в тому числі: 28 096 502,51 грн - основний борг; 1 078 443,50 грн - 3% річних; 358620,99 грн - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору.
Компанія Indumet SA (Індумет СА) звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 14.11.2019, в якій просила скасувати останню в частині відхилення своїх грошових вимог в розмірі 23640414290,90 грн та прийняти нове рішення у цій частині, а саме: визнати вимоги Indumet SA (Індумет СА) до ПАТ "ДМК" у розмірі 23 640 410 448,40 грн, як вимоги четвертої черги. 
Компанія ДБК-ДОНАУ БРЕННШТОФФКОНТОР ГМБХ (DBK-DONAU BRENNSTOFFKONTOR GMBH) звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду від 14.11.2019, в якій просила скасувати останню в частині  визнання грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Зета Інвест", ТОВ "Таффі Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, ТОВ "Оптимал Трейд", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Шіппінг", ТОВ "Метінвест-Холдинг", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПрАТ "Запоріжвогнетрив", ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод", ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод", ТОВ "Азов Контролз", ТОВ "ВТС-Укрснабпром", ТОВ "Метінвест Діджитал", ТОВ "ФК "Приоритет", та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у визнанні грошових вимог цих кредиторів у повному обсязі.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (з урахуванням ухвал про виправлення описки від 20.02.2020 та від 04.03.2020), серед іншого, апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), компанії Indumet SA (Індумет СА), Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі), Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.), ПАТ "Алчевський коксохімічний  завод", Landmont Limited залишено без задоволення.
Апеляційні скарги, зокрема, ПАТ "ДМК", ДБК-ДОНАУ БРЕННШТОФФКОНТОР ГМБХ (DBK-DONAU BRENNSTOFFKONTOR GMBH) задоволено частково.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 (в частині грошових вимог, зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , компанії Indumet SA (Індумет СА), Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі), Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.), ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Зета Інвест", ТОВ "Таффі Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, ТОВ "Оптимал Трейд", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Шіппінг", ТОВ "Метінвест-Холдинг", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПрАТ "Запоріжвогнетрив", ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод", ТОВ "Азов Контролз", ТОВ "ВТС-Укрснабпром", ТОВ "ФК "Приоритет", ПАТ "Алчевський коксохімічний завод", Landmont Limited - залишено без змін.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 (в частині грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед)) змінено та викладено в наступній редакції: "Визнати грошові вимоги компанії INDUMET LIMITED у сумі 3 842,00 грн. (1 черга задоволення), 288 721 063,16 грн. (4 черга); грошові вимоги у розмірі 16 290 489 627,45 грн - відхилити".
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 (в частині грошових вимог компанії Nerselia Holding LTD) змінено та викладено в наступній редакції: "Визнати грошові  вимоги компанії "Nerselia Holding LTD" у сумі 3842,00 грн. (1 черга задоволення),                              900 709 220,13 грн. (4 черга задоволення вимог кредиторів);   9 760 925,80 грн. 6 (черга задоволення); грошові вимоги у розмірі 379 034,13 грн.- відхилити".
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 (в частині грошових вимог ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча") змінено та викладено в наступній редакції: "Визнати грошові вимоги приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" у сумі 3 842,00 грн. (1 черга задоволення);     2 148 833,52 грн. (4 черга задоволення), 3 696,13 грн. (6 черга задоволення); грошові вимоги у розмірі 11    380,81 грн. - відхилити".
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 (в частині грошових вимог ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод"), змінено та викладено в наступній редакції: "Визнати грошові вимоги приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" у сумі 3 842,00 грн. (1 черга), 8 514 223 680,01 грн. (4 черга), 265 066,10 грн. (6 черга); грошові вимоги у розмірі 51 827,86 грн. - відхилити".
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1 Касаційна скарга боржника - ПАТ "ДМК" (оскарження судових рішень в частині визнання грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та відзиви на неї
Боржник - ПАТ "ДМК" звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - КГС ВС, Суд) з касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у справі №904/2104/19:
-          скасувати в частині визнання грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) та внесення до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК", ухвалити в цій частині нове рішення про відхилення вказаних вимог у повному обсязі;
-          скасувати в частині визнання грошових вимог  ОСОБА_2 у розмірі                               2 843 250,00 грн та внесення їх окремо до реєстру вимог кредиторів, ухвалити в цій частині нове рішення про визнання та внесення окремо до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" грошових вимог ОСОБА_2 у розмірі 320 000,00 грн, а грошові вимоги ОСОБА_2 у розмірі 6 245 750,00 грн - відхилити;
-          скасувати в частині визнання грошових вимог  ОСОБА_1 у розмірі                         3 418 000,00 грн та внесення їх окремо до реєстру вимог кредиторів, ухвалити в цій частині нове рішення про визнання та внесення окремо до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" грошових вимог ОСОБА_1 у розмірі 515 575,12 грн, а грошові вимоги ОСОБА_1 у розмірі 23 175 483,15 грн - відхилити;
-          скасувати в частині визнання грошових вимог  ОСОБА_3 в сумі                               3 103 250,00 грн та внесення їх окремо до реєстру вимог кредиторів, ухвалити в цій частині нове рішення про визнання та внесення окремо до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" грошових вимог ОСОБА_3 у розмірі 414 750,00 грн, а грошові вимоги ОСОБА_3 у розмірі 10 834 217,56 грн - відхилити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що:
- за розглядом грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального права, а саме статті 257, 260, 261, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не врахувавши при цьому висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №905/1562/18 (аналогічна правова позиція у постанові від 11.06.2019 у справі 904/2394/18), від 09.07.2019 у справі 914/3332/13 (аналогічна правова позиція у постанові від 10.06.2019 справі №911/935/18), від 11.06.2019 у справі № 904/2394/18, від 15.05.2018 у справі 922/2058/17;
- за розглядом грошових вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статті 238, 239, 241 ЦК України (з урахуванням того, що судами безпідставно не враховані висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №910/8794/16, № 910/8794/16, 12.06.2019 року у справі № 922/2178/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №668/13907/13, у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі №760/8121/16-ц) та статті 6, 7, 8, 9, 28, 31 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі"; порушено норми процесуального права, а саме статті 236, 237 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "ДМК" кредитор ОСОБА_2 просить Суд залишити скаргу без задоволення, обґрунтовуючи тим, що оскаржувані судові рішення в частині визнання вимог ОСОБА_2 постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "ДМК" кредитор ОСОБА_3 просить залишити скаргу без задоволення, обґрунтовуючи тим, що оскаржувані судові рішення в частині визнання вимог ОСОБА_3 постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "ДМК" розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол О.Ю. просить касаційну скаргу задовольнити та скасувати оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), прийняти нове рішення, яким ці вимоги відхилити.
2.2 Касаційна скарга ОСОБА_2 (оскарження судових рішень в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_2 ) та відзиви на неї
ОСОБА_2  звернувся до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі скасувати в частині відхилення грошових вимог  ОСОБА_2 у сумі                        3 655 662,64 грн (авторська винагорода) та ухвалити нове рішення, яким вказані вимоги визнати та внести до 2 (другої) черги задоволення вимог кредиторів боржника.
Доводи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) в аспекті віднесення грошових вимог зі сплати авторської винагороди до тієї чи іншої черги задоволення вимог кредиторів.
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 боржник - ПАТ "ДМК" просить Суд вказану скаргу залишити без задоволення.
2.3 Касаційна скарга ОСОБА_3 (оскарження судових рішень в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_3 ) та відзиви на неї
ОСОБА_3  звернувся до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі скасувати в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_3 у сумі                       7 945 967,56 грн (авторська винагорода) та ухвалити нове рішення, яким вказані вимоги визнати та внести до 2 (другої) черги задоволення вимог кредиторів боржника.
Доводи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 64 КУзПБ в аспекті віднесення грошових вимог зі сплати авторської винагороди до тієї чи іншої черги задоволення вимог кредиторів.
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 боржник - ПАТ "ДМК" просить Суд вказану скаргу залишити без задоволення.
2.4 Касаційна скарга компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) (оскарження судових рішень в частині відхилення грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед)) та відзиви на неї
Компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед) звернулась до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить Суд:
-          скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі в частині відхилення грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) в розмірі 13 808 610 110, 16 грн та повернути справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції;
-          скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі в частині відхилення грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) в розмірі 2474464766,48 грн (4 черга) та 8755 838,97 грн (6 черга), а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у відповідній частині - залишити в силі.
Доводи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, і неврахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду у інших справах.
У відзиві на касаційну скаргу компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол О.Ю. просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) залишити без змін.
У відзиві на касаційну скаргу компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) боржник - ПАТ "ДМК"  просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані ухвалу та постанову в частині розгляду вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) залишити без змін.
Також, компанією Indumet Limited (Індумет Лімітед) подано письмові пояснення.
Крім того, боржником - ПАТ "ДМК" подано письмові пояснення на вказані письмові пояснення скаржника. Розпорядником майна також подані до Суду заперечення на вказані письмові пояснення компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
2.5 Касаційна скарга ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" (оскарження судових рішень в частині відхилення грошових вимог ПАТ "Алчевський коксохімічний завод") та відзиви на неї
ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" звернулось до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить Суд: ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі в частині відхилення грошових вимог ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" у сумі 927 566 503,93 грн скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, і неврахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №906/142/18, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 09.07.2019 у справі №903/849/17, від 15.05.2018 у справі №909/714/16, від 05.09.2019 у справі 463/133/15-к, від 15.05.2018 у справі №909/714/16, від 29.03.2018 у справі №19/49-10; а також в ухвалах Верховного Суду (щодо питання місця проведення судового засідання) від 23.07.2018 у справі №904/2578/14, від 18.02.2019 у справі №916/1228/18, від 24.05.2018 у справі №29/5005/17496/2011.
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол О.Ю. просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" залишити без змін.
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" боржник - ПАТ "ДМК" просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову залишити без змін.
Також, ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" подало додаткові пояснення до своєї касаційної скарги.
2.6 Касаційна скарга компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) (оскарження судових рішень в частині відхилення грошових вимог компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі)) та відзиви на неї
Компанія Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) звернулась до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить Суд: ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі в частині відхилення грошових вимог компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) у сумі  1 700 804 461,74 грн скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким вказані вимоги включити до реєстру вимог кредиторів боржника.
Доводи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема за неповного та неправильного дослідження наявних у справі доказів. На думку скаржника, ухвалюючи оскаржувані судові акти, суди попередніх інстанцій використали дві норми матеріального права, які: (1) не охоплені чинними висновками Верховного Суду щодо питання застосування права, та (2) мають істотне значення для вирішення подібних справ про банкрутство, вимоги в яких заявляються кредиторами-нерезидентами. Також, суди безпідставно дійшли висновку щодо відмови застосовувати до спірних правовідносин право Англії.
У відзиві на касаційну скаргу компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол О.Ю. просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) залишити без змін.
У відзиві на касаційну скаргу компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) боржник - ПАТ "ДМК" просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані ухвалу та постанову в частині відхилення вимог компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) залишити без змін.
2.7 Касаційна скарга компанії Landmont Limited (оскарження судових рішень в частині відхилення грошових вимог компанії Landmont Limited) та відзиви на неї
Компанія Landmont Limited звернулась до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить: ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі в частині відхилення грошових вимог компанії Landmont Limited у сумі 1 311 753 729,54 грн скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема за неповного та неправильного дослідження наявних у справі обставин та доказів. Судами попередніх інстанцій не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.05.2018 у справі № 909/714/16, від 05.09.2019 у справі №463/133/15-к, від 20.06.2018 у справі №433/2245/15-ц, від 22.10.2019 у справі №910/2039/18, від 10.10.2019 у справі №369/6840/13-ц, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 09.07.2019 у справі №903/849/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 24.10.2018 у справі №905/3062/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17, від 29.03.2018 у справі №19/49-10, від 07.06.2018 у справі № 668/8830/15-ц, від 12.02.2019 у справі № 906/142/18; а також в ухвалах Верховного Суду (щодо питання місця проведення судового засідання) від 23.07.2018 у справі №904/2578/14, від 18.02.2019 у справі №916/1228/18, від 24.05.2018 у справі № 29/5005/17496/2011.
У відзиві на касаційну скаргу компанії Landmont Limited розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол О.Ю. просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог компанії Landmont Limited залишити без змін.
У відзиві на касаційну скаргу компанії Landmont Limited боржник - ПАТ "ДМК"  просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані рішення залишити без змін.
2.8 Касаційна скарга компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) (оскарження судових рішень в частині відхилення грошових вимог компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.)) та відзиви на неї
Компанія Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) звернулась до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить Суд: ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі в частині відхилення грошових вимог компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) у сумі 29 533 567,00 грн скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким визнати вказані грошові вимоги до боржника.
Доводи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема частини першої статті 32, частини другої статті 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", статті 66 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, статті 482 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при цьому, на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Судом апеляційної інстанції порушено вимоги частин першої та третьої статті 269 ГПК України з підстав неврахування постанови Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №824/131/19. Суди попередніх інстанцій безпідставно проігнорували правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №916/4644/15, та не врахували постанов Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 904/4592/15, від 11.09.2019 у справі №904/634/16.
У відзиві на касаційну скаргу компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) боржник - ПАТ "ДМК" просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані ухвалу та постанову в частині відхилення вимог цієї компанії залишити без змін.
У відзиві на касаційну скаргу компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол О.Ю. просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог цієї компанії залишити без змін.
2.9 Касаційна скарга компанії Indumet SA (Індумет СА) (оскарження судових рішень в частині відхилення вимог компанії Indumet SA (Індумет СА)) та відзиви на неї
Компанія Indumet SA (Індумет СА) звернулась до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить Суд: ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі в частині відхилення грошових вимог компанії Indumet SA (Індумет СА) в розмірі 23 640 410 448,40 грн скасувати та повернути справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги полягають у тому, що:
-          судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, зокрема за неповного та неправильного дослідження наявних у справі обставин та доказів. Зокрема, судами попередніх інстанцій не були враховані висновки Верховного Суду щодо неналежного повідомлення учасника у справі про час судового засідання, викладені у постановах від 26.03.2019 у справі №910/13908/17 та від 25.06.2019 у справі № 908/919/17; щодо неявки у судове засідання представника учасника справи через несвоєчасний початок судового засідання, висловленої у справах №910/13908/17 та №908/919/17. Також, господарським судом порушено вимоги частини восьмої статті 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини четвертої статті 196 ГПК України через проведення судового засідання 14.11.2019 поза межами приміщення (правова позиція Верховного Суду відсутня); порушено вимоги статей 219, 220, частини третьої статті 233 ГПК України через використання у якості нарадчої кімнати приміщення Соборної районної у місті Дніпрі ради, що призвело до постановлення оскаржуваної ухвали без виходу до приміщення, яке відповідає вимогам нарадчої кімнати; порушено норми статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через упереджене ставлення та необ`єктивний розгляд справи судом та апеляційним судом; 
-          судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема положення статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" (правова позиція Верховного Суду, висловлена в постанові, відсутня); невиконання  місцевим та апеляційним судами обов`язку щодо встановлення змісту норм іноземного права, яке підлягає застосуванню, що мало наслідком безпідставного застосування права України до спірних правовідносин; недотримання принципу "Jura novit curia", висловленого Верховним Судом у справах №924/196/19, №904/1093/19, №902/803/17. Також, скаржником наведено правові висновки судів касаційної інстанції з питань застосування норм іноземного права, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України від 31.05.2017 у справі № 761/37045/15-ц, від 12.10.2016 у справі №359/7264/15-ц та постанові Вищого господарського суду України від 12.07.2016 у справі № 910/21150/15. Крім того, скаржник стверджує про неправильне застосування норм частини першої статті 14 Закону України "Про міжнародне приватне право" - положень статей 257, 258, 259 ЦК України (щодо строку позовної давності) та статті 559 ЦК України (щодо припинення поруки) як "імперативних норм права України" в контексті частини першої статті 14 вказаного Закону.
Крім того, касаційна скарга містить доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій норм права з підстав не дослідження всіх зібраних у справі доказів на підтвердження вимог компанії Indumet SA (Індумет СА), чим недотримано правових позицій Верховного Суду у справах №914/2267/18, №19/49-10, 910/23556/17, №925/1165/16, №43/75-15/7-6, а також порушення норм статті 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж в Україні" та порушення статті Ill Конвенції Про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958. На переконання скаржника, суд повинен був застосувати аналогію закону та мав право відхиляти кредиторські вимоги, які базуються на Рішенні Лондонського суду міжнародного арбітражу (назва англійською мовою - London Court of International Arbitration), виключно на підставах визначених статтею V вказаної Конвенції. Проте, ані суд першої інстанції, ані апеляційний господарський суд не вказали, з огляду на вищезазначену статтю V Конвенції, чому вони відхиляють вимоги, які підтверджені Рішенням ЛСМА.
Також, скаржник стверджує, що надаючи правову оцінку та досліджуючи Кредитний договір від 04.04.2008 та Договір поруки від 03.10.2011, суди попередніх інстанцій застосували право України до відносин, що регулюються Кіпрським правом (правова позиція Верховного Суду відсутня), та неправильно застосували положення статті 559 ЦК України (недотримання правової позиції Верховного Суду у справах №1806/2-1093/2011, №408/8040/12, та позиції Верховного Суду України у справі N 6-53цс14).
У відзиві на касаційну скаргу компанії Indumet SA (Індумет СА) боржник - ПАТ "ДМК"  просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані ухвалу та постанову в частині відхилення вимог цієї компанії залишити без змін.
У відзиві розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол О.Ю. просить Суд касаційну скаргу компанії Indumet SA (Індумет СА) залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог цієї компанії залишити без змін.
2.9 Касаційна скарга компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) (оскарження судових рішень в частинах визнання грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Зета Інвест", ТОВ "Таффі Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, ТОВ "Оптимал Трейд", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Шіппінг", ТОВ "Метінвест-Холдинг", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПрАТ "Запоріжвогнетрив", ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод", ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ТОВ "Азов Контролз", ТОВ "ВТС-Укрснабпром", ТОВ "ФК "Приоритет", ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод") та відзиви на неї
Компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед) звернулась до КГС ВС з касаційною скаргою, у якій просить Суд ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у даній справі в частинах визнання грошових вимог вказаних кредиторів скасувати та ухвалити нове рішення в цих частинах, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог у повному обсязі.
Доводи касаційної скарги зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема за неповного та неправильного дослідження наявних у справі обставин та доказів.
Скаржник зазначає про вказані порушення норм права:
-          за розглядом кредиторських вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", оскільки судами не враховано, що заява про грошові вимоги до боржника № 09-5/59 від 25.06.2019 підписана не уповноваженою особою. Також, судами не враховано, що Кредитором не надано переклад на українську мову договору поставки №0103192/02/402 від 15.03.2019 та довідки № 02-2256 від 12.06.2019, яка складена російською мовою (т. 1, а.с. 20), а тому заявлені грошові вимоги за вказаним Договором поставки в сумі 73 121 553,56 грн підлягали відхиленню, так як підтверджені неналежними доказами;
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "Зета Інвест", оскільки судами не враховано, що заява про грошові вимоги до боржника № б/н від 20.06.2019 підписана не уповноваженою особою, а тому підлягала поверненню судом;
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "Таффі Плюс", оскільки судами не враховано, що заява про грошові вимоги до боржника № б/н від 20.06.2019 підписана не уповноваженою особою, а тому підлягала поверненню судом;
-          за розглядом кредиторських вимог компанії Nerselia Holding LTD, оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що доказ сплати судового збору є неналежним. Крім того, судом першої інстанції безпідставно визнано вимоги за Контрактами № 13-1978-12 від 23.10.2013, № 13-1978-12 від 23.10.2013, № 14-0124-12 від 23.01.2014, №16-1409-12 від 01.01.2016, № 16-1409-12 від 01.01.2016, № 15-1617-12 від 12.10.2015, № 16-0313-12 від 01.03.2016, № 16-0314-12 від 01.03.2016, № 16-0315-12 від 01.03.2016, так як в якості підтвердження заборгованості за більшістю вказаних контрактів заявником не надано жодного первинного документу, а також, кредитором не надано їх перекладу на українську мову. Безпідставним скаржник вважає і визнання судом вимог за договором відступлення права вимоги АА 3-06/19 від 19.06.2019;
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "Оптимал Трейд", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що доказ сплати судового збору є неналежним. Крім того, судом першої інстанції безпідставно визнано вимоги за договорами №17-0835-02 від 01.11.2017, №17-0959-02 від 01.12.2017, №17-0968-02 від 29.11.2017, №18-0857-02 від 24.07.2018, №19-0024-02 від 01.01.2019, №19-0130-02 від 31.01.2019, №19-0419-02 від 01.04.2019, №19-0554-02 від 01.04.2019, №19-0591-02 від 23.04.2019, №19-0645-02 від 02.05.2019, №17-0910-02 від 01.11.2017, №17-0739-02 від 29.09.2017, №17-0741-02 від 01.10.2017, №17-0836-02 від 01.11.2017, №17-0909-02 від 01.11.2017, №17-0745-02 від 01.10.2017, №17-0744-02 від 01.10.2017, з підстав того, зокрема, що договори надані суду на іноземній мові, що суперечить положенням діючого законодавства України, а враховуючи терміни оплати поставленої продукції згідно відповідних Специфікацій, частина із вказаних вимог є поточними та мали бути відхилені судом; 
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "Метінвест-Промсервіс", оскільки судами попередніх інстанцій було безпідставно визнані вимоги за договором №18-0583-02/1644 від 01.06.2018 на суму 2 634 708,16 грн, адже суд першої інстанції невірно визначив дату з якої у кредитора виникає право вимоги, оскільки ним не враховані положення статей 530, 610, 612 ЦК України та умови вказаного договору, а тому, оскільки такі вимоги є поточним, то господарський суд повинен був їх відхилити;
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "Метінвест-Шіппінг", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що частина заявлених вимог є поточними, адже суд невірно визначив дату, з якої у кредитора виникає право вимоги, через не врахування положень статей 530, 610, 612 ЦК України та умов договорів №2- 4. На думку скаржника, лише за грошовими вимогами, що виникли на підставі договору №3, (вимоги, що настали до дня відкриття провадження у цій справі), а відтак ТОВ "Метінвест-Шіппінг" міг бути конкурсним кредитором з вимогами в сумі 619 283,00 грн;
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "Метінвест-Холдинг", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що доказ сплати судового збору є неналежним. Крім того, заява про визнання кредиторських вимог підписана представником ТОВ "Метінвест Холдинг" адвокатом Омельченком О.О. на підставі ордеру серія КС №014977 від 20.12.2018 та довіреності № 09-18/6939 від 27.12.2018, однак, відповідно до переліку повноважень, які зазначені у тексті довіреності, у повіреного відсутні повноваження на підписання саме заяви про грошові вимоги до боржника;
-          за розглядом кредиторських вимог ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що доказ сплати судового збору є неналежним, а заява про грошові вимоги до боржника № 53-02/2047 від 12.06.2019 підписана не уповноваженою особою, тому суд повинен був повернути останню з цих підстав;
-          за розглядом кредиторських вимог ПрАТ "Запоріжвогнетрив", оскільки судами попередніх інстанцій було невірно застосовано статтю 45 КУзПБ, адже до заяви не було надано жодного належного та допустимого доказу, а також жодних копій документів, які б були засвідчені належним чином у відповідності до статті 91 ГПК України, чим порушено статті приписи статті 86 ГПК України. До заяви з кредиторськими вимогами ПрАТ "Запоріжвогнетрив" не було надано жодного обґрунтованого розрахунку сум, на які претендує кредитор у даній справі про банкрутство, що є грубим порушенням вимог закону. Кредитором не надано переклад на українську мову договору поставки №183/15-0246-02 від 31.12.2014 та жодного додаткового договору до нього, а також жодної специфікації до вказаних договорів; всі копії вказаних документів викладені іноземною мовою та не повинні були прийматися судом першої інстанції в якості доказів по справі за відсутності їх перекладу державною мовою. Судом безпідставно було визнано вимоги за договором поставки №17-0510-02 від 17.07.2017, адже в якості підтвердження заборгованості за цим договором заявником не було надано жодного первісного документу, перекладу цього договору суду також не надано;
-          за розглядом кредиторських вимог ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що доказ сплати судового збору є неналежним, а до заяви з кредиторськими вимогами не було надано жодного обґрунтованого розрахунку сум, на які претендує кредитор у даній справі про банкрутство, що є грубим порушенням вимог закону. Також, в якості підтвердження заборгованості за договором оренди рухомого складу №17-0581-02 від 01.08.2017 заявником не надано жодного первісного документу, не надано перекладу вказаного договору на українську мову. Господарський суд не звернув уваги, що вказаний договір оренди рухомого майна фактично є нікчемним, адже підписаний особою без підтвердження її обсягу цивільної дієздатності. Судом безпідставно визнано вимоги за низкою інших договорів поставки, з огляду на їх невідповідність вимогам закону та/чи відсутність належного підтвердження їх виконання;
-          за розглядом кредиторських вимог ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що заява про грошові вимоги до боржника № 09/1567 від 24.06.2019 підписана не уповноваженою особою, тому суд повинен був повернути останню з цих підстав. Крім того, вимоги за договором поставки Ns 1766/18-1061-02 від 13.09.2019 повинні бути відхилені, як поточні вимоги;
-          за розглядом кредиторських вимог ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що доказ сплати судового збору є неналежним, а підставами для відхилення вимог за договором МКЗ-614572/08/17/334- 0545-01 від 01.08.2017 в сумі 51 827,86 грн є те, зокрема, що специфікації та акт виконаних робіт викладено іноземною мовою, переклад на українську мову цих документів кредитором до матеріалів справи не надано. Щодо безпідставності визнання кредиторських вимог за договором оренди №19-0140- 02/106 від 15.02.2019 скаржник зазначив, зокрема, що враховуючи положення пункту 3.3. договору оренди є підстави вважати, що цей рахунок-фактура виставлений з метою оплати червня 2019 року, з огляду на що заявлені вимоги за цим договором є поточними; 
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "Азов Контролз", оскільки судом першої інстанції не визначено дату, з якої у кредитора виникає право вимоги, через не врахування ним положень статей 530, 610, 612 ЦК України та умови договору №19-0475-02 від 15.02.2019. Скаржник переконаний, що вимоги ТОВ "Азов Контролз" за вказаним  договором на суму 513 864,00 грн, які підтверджуються актом надання послуг № 110 від 14.05.2019, є вимогами поточного кредитора, тому суд повинен був їх відхилити;
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "ВТС-Укрснабпром", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що доказ сплати судового збору є неналежним, а заява про грошові вимоги до боржника 27/06-4 від 27.06.2019 подана з пропуском тридцятиденного строку на подання заяв з грошовими вимогами, тому суд помилково визнав вищевказані вимоги та включив їх до 4 черги задоволення вимог кредиторів по справі;
-          за розглядом кредиторських вимог ТОВ "ФК "Приоритет", оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що мотивуючи визнання кредиторських вимог, які виникли на підставі низки договорів, судами попередніх інстанцій, в порушення положень пункту 2 частини четвертої статті 238 ГПК України не зазначено перелік доказів, якими сторони підтверджують наявність кожної обставини, а тому вимоги ТОВ "ФК "Приоритет" повинні бути відхилені в повному обсязі.
Крім того, скаржник стверджує про інші порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема:
-           порушено норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та норми статті 39 ГПК України в частині порядку вирішення заявленого відводу;
-          не вирішено по суті клопотання ТОВ "Російська гірничо - металургійна компанія" щодо колегіального розгляду справи, не надано йому належної правової оцінки та взагалі проігнорувано доводи кредитора, що свідчить про порушення пункту 10 частини другої статті 182 ГПК України та недотримання судом зобов`язань та гарантій за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод;
-          постановляючи ухвалу від 14.11.2019 господарським судом було порушено норму статті 238 ГПК України в частині викладення резолютивної частині рішення. Суд апеляційної інстанції зазначені порушення проігнорував;
-          постановляючи ухвалу від 14.11.2019 господарським судом було порушено норми статті 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині порядку проведення судових засідань, а також порядок постановлення ухвали, передбачений статтею 233 ГПК України
У своїх відзивах на касаційну скаргу компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед):
-          ТОВ "Метінвест-Шіппінг" просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині визнання грошових вимог ТОВ "Метінвест-Шіппінг" залишити без змін;
-          ТОВ "Автоматизація "ТЕРАВАТТ ГРУП" просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог вказаних кредиторів залишити без змін;
-          ТОВ "Азов Контролз" просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги,  оскаржувані ухвалу та постанову в частині задоволення вимог ТОВ "Азов Контролз" залишити без змін;
-          ТОВ "Метінвест -Холдинг"  просить Суд касаційну скаргу відхилити;
-          ПрАТ "Запоріжвогнетрив"  просить Суд касаційну скаргу відхилити;
-          ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" залишити без змін;
-          ТОВ "Метінвест-Промсервіс" просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог ТОВ "Метінвест-Промсервіс" залишити без змін;
-          ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення;
-          ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення,  оскаржувані судові рішення в частині визнання грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" залишити без змін;
-          розпорядник майна арбітражний керуючий Сокол О.Ю. просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині грошових вимог вказаних кредиторів залишити без змін;
-          ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін;
-          ТОВ "Оптимал Трейд"  просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги;
-          компанія "Nerselia Holding LTD" просить Суд касаційну скаргу відхилити;
-          ТОВ "Таффі Плюс" просить Суд касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін;
-          ТОВ "Зета Інвест"  просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги;
-          ТОВ "ФК "Приоритет" просить Суд касаційну скаргу відхилити.
Компанією Indumet Limited (Індумет Лімітед) подано письмові пояснення.
Також, боржником - ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" подано письмові пояснення на касаційну скаргу компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
Крім того, до початку розгляду справи по суті представником кредитора ТОВ "Зета Інвест" подано клопотання про закриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
ІІІ. КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ
До КГС ВС надійшли касаційні скарги ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ "Алчевський коксохімічний завод", компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі), компанії Landmont Limited, компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.), компанії Indumet SA (Індумет СА), компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в оскаржуваних частинах) у справі № 904/2104/19.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаних касаційних скарг у справі № 904/2104/19 визначено колегію суддів у складі: Огородніка К.М. - (головуючого), Ткаченко Н.Г., Жукова С.В., що підтверджується витягами з протоколів передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 16.03.2020, 30.03.2020, 01.04.2020, 09.04.2020.
Ухвалою КГС ВС від 06.04.2020 (з урахуванням ухвали про описку від 23.04.2020), зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині визнання грошових вимог Indumet Limited, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) у справі № 904/2104/19. Розгляд касаційної скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 05 хв.
Ухвалою КГС ВС від 16.04.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині відхилення вимог ОСОБА_2 ) у справі №904/2104/19. Розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 15 хв.
Ухвалою КГС ВС від 16.04.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині відхилення вимог ОСОБА_3 ) у справі №904/2104/19. Розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 00 хв.
У зв`язку з відпусткою судді Жукова С.В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/2104/19 було визначено колегію суддів у складі: Огородніка К.М. - (головуючого), Ткаченко Н.Г., Банаська О.О., що підтверджується витягами з протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2020.
Ухвалою КГС ВС від 23.04.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині відхилення вимог Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) у сумі 29 533 567 грн) у справі №904/2104/19. Розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 45 хв.
Ухвалою КГС ВС від 23.04.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Індумет СА (Indumet SA) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 року (в частині відхилення вимог Індумет СА (Indumet SA) в розмірі 23 640 410 448,40 грн) у справі № 904/2104/19. Розгляд касаційної скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 30 хв.
Ухвалою КГС ВС від 23.04.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Індумет Лімітед (Indumet Limited) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині відхилення вимог Індумет Лімітед (Indumet Limited) в розмірі 13 808 610 110, 16 грн;                               2 474 464 766, 48 грн; 8 755 838,97 грн) у справі № 904/2104/19. Розгляд касаційної скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 20 хв.
Ухвалою КГС ВС від 23.04.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Indumet Limited (Індумет Лімітед) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині визнання грошових вимог ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Зета Інвест", ТОВ "Таффі Плюс", "Nerselia Holding LTD", ТОВ "Оптимал Трейд", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Шіппінг", ТОВ "Метінвест-Холдинг", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПАТ "Запоріжвогнетрив", ПАТ "Єнакієвський металургійний завод", ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ТОВ "Азов Контролз", ТОВ "ВТС-УКРСНАБПРОМ", ТОВ "Фінансова компанія "Приоритет", ПАТ "Дніпровський коксохімічний завод") у справі № 904/2104/19. Розгляд касаційної скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 25 хв.
Ухвалою КГС ВС від 13.05.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині відмови в задоволенні грошових вимог ПАТ "Алчевський коксохімічний завод") у справі №904/2104/19. Розгляд касаційної скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 10 хв.
Ухвалою КГС ВС від 13.05.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині відхилення вимог Promeritum Fund SPС) у справі № 904/2104/19. Розгляд касаційної скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 25 хв.
Ухвалою КГС ВС від 13.05.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою компанії Landmont Limited на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частині грошових вимог компанії Landmont Limited) у справі № 904/2104/19. Розгляд касаційної скарги призначено в судовому засіданні на 27.05.2020 о 11 год 35 хв.
27.05.2020 у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті колегією суддів КГС ВС з`ясовано, що касаційні скарги подані на одні і ті ж судові рішення, а саме: на ухвалу попереднього засідання суду першої інстанції про затвердження реєстру вимог кредиторів (в частині вимог окремих кредиторів) та на постанову суду апеляційної інстанції, прийняту за результатом апеляційного перегляду цієї ухвали. Оскільки заявниками касаційних скарг оскаржуються одні і ті ж судові рішення, при чому за деякими із касаційних скарг - в частині вимог одних і тих же кредиторів, а також зважаючи, що доводи скаржників про порушення норм процесуального права (щодо вибору місця проведення судового засідання та неналежного повідомлення учасників справи про зміну цього місця) є тотожними та стосуються оскаржуваного процесуального документа в цілому, колегія суддів дійшла висновку про об`єднання касаційних скарг в одне касаційне провадження. Крім того, Судом встановлено, що матеріали справи №904/2104/19, що надійшли на запит від Господарського суду Дніпропетровської області, не містять усіх документів, необхідних для розгляду вказаних вище касаційних скарг.
Так, ухвалою КГС ВС від 27.05.2020, зокрема, об`єднано в одне касаційне провадження касаційні провадження за касаційними скаргами ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ "Алчевський коксохімічний завод", компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі), компанії Landmont Limited, компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.), компанії Indumet SA (Індумет СА), компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в оскаржуваних частинах) у справі №904/2104/19. Відкладено розгляд касаційних скарг у справі №904/2104/19 на 13.07.2020 о 11:00 год. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області/Центрального апеляційного господарського суду необхідні матеріали справи.
13.07.2020 у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про оголошення перерви у розгляді справи до 14:10 год. 28.07.2020.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою та враховуючи, що касаційні провадження у цій справі відкривались ухвалами від 06.04.20, 16.04.2020, 23.04.2020, 13.05.2020, а розгляд цієї справи уже відкладався, тому учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, і на подання відзивів, пояснень чи інших заяв по суті справи, відтак, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду справи за часткової відсутності їх повноважних представників.
При цьому Суд враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. 
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
4.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржників про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частинах грошових вимог окремих кредиторів, у зв`язку з чим, з урахуванням вимог статті 300 ГПК України, рішення судів попередніх інстанцій переглядаються в касаційному порядку лише у цих частинах.
4.2 Щодо застосування норм права з урахуванням особливостей провадження у справі про банкрутство
Об`єктом касаційного перегляду у даній справі є ухвала попереднього засідання суду першої інстанції (в оскаржуваних частинах) та прийнята за результатом її апеляційного перегляду постанова апеляційного господарського суду.
При здійсненні перевірки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд враховує наступне.
Згідно сталої практики Верховного Суду з розгляду справ про банкрутство, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство (висновок про застосування норм права, викладений у постановах від 29.03.2018 у справі № 925/1165/16, від 07.08.2019 у справі №922/1014/18, від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 17.04.2019 у справі №43/75-15/7-б). 
При цьому, частиною першою статті 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №814/803/17 вказала, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 зроблено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
Частиною першою статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд касаційної інстанції звертається до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15, відповідно до якого обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора. 
Також, у постанові від 23.04.2019 у справі 910/21939/15 Верховний Суд звернув увагу на те, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №922/1014/18 викладено наступні висновки:
"Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника.
Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами.
Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.
У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру,     встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог."

Таким чином, враховуючи сталу практику Верховного Суду, господарським судам при розгляді заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника слід враховувати необхідність надання правового аналізу вказаним заявам, підстав виникнення грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих вимог. Разом з тим, при здійсненні такого аналізу важливим є врахування засад змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство, а також обов`язку підвищеного стандарту доказування кредитором своїх грошових вимог. 
Судом касаційної інстанції враховані вказані висновки під час розгляду та оцінки доводів касаційних скарг у даній справі.
Також, враховуючи визначені законом повноваження Верховного Суду, колегія суддів критично оцінює аргументи скаржників про необхідність встановлення обставин справи та переоцінки доказів.
У розрізі цього питання Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в ухвалі від 14.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц, відповідно до якої Верховний Суд є судом права, а не факту. Верховний Суд, діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 03.02.2020 у справі №912/3192/18, від 12.11.2019 у справі №911/3848/15, від 02.07.2019 у справі №916/1004/18).
Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла наступних висновків.
4.3 Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги
4.3.1. Касаційна скарга компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення в частині відхилення грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед)
Як встановлено судами попередніх інстанцій, компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед) звернулась до суду з грошовими вимогами до Боржника на суму                                   16 579 210 690,61 грн та 3 842,00 грн судовий збір. Відповідно до заяви компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) кредиторські вимоги останнього до Боржника виникли на підставі:
1)          Договорів 1, 2 (наведені в тексті оскаржуваних судових рішень скорочення) - Угоди про відновлювальну кредитну лінію від 20.02.2009 та Договору про внесення змін та передачу прав від 30.04.2013 (щодо Угоди від 20.02.2009):
-           5 000 000, 00 доларів США основного боргу, 
- 3 667 866, 00 доларів США відсотків;
2)          Договорів 3, 4 - Кредитного договору № DNI-22-734/13 від 06.08.2013 та Договору від 31.10.2013 про внесення змін до Кредитного договору № DNI-22-734/13:
- 13 398 210,30 доларів США основного боргу, 
- 7 578 027,75 доларів США заборгованості за нарахованими, але повністю не погашеними процентами, 
- 334 621,69 доларів США неустойки;
3)          Договорів 5, 6 - Кредитного договору №K-DNI-15 від 07.07.2014 та Договору від 11.07.2014 про внесення змін до Кредитного договору №K-DNI-15:
- 57 000 000,00 доларів США основного боргу,
- 27 573 116,90 доларів США - заборгованість за нарахованими, але повністю не погашеними процентами;
4)          Договорів 7, 8, 9 - Кредитного договору від 27.06.2006, Договору поруки від 27.06.2006 та Договору відступлення за формою асоціації кредитного ринку (банківський борг) від 13.02.2018: 
- 246    666    666,62 доларів США основного боргу,
- 120 060 486,46 доларів США заборгованості за відсотками;
5)          Договорів 10, 11, 12 - Договору про кредитну лінію від 28.08.2006, Договору поруки від 05.09.2006 та Договору від 20.11.2013 про внесення змін та передачу прав стосовно Договору про кредитну лінію від 28.08.2006: 
- 35    000    000,00 доларів США основного боргу,
- 11 827 769,79 доларів США заборгованість за нарахованими, але повністю не погашеними процентами;
6)          Договорів 13, 14, 15 - Угоди про відновлювальну кредитну лінію від 20.02.2009, Договору поруки від 20.02.2009 та Договору про внесення змін та передачу прав від 30.04.2013: 
- 5    000    000,00 доларів США основного боргу,
- 3 356 730,38 доларів США заборгованість за нарахованими, але повністю не погашеними процентами;
7)          Договорів 16, 17, 18 - Договору про надання кредитної лінії №CR 09-23/28-4 від 10.03.2009, Договору поруки №09-016/28-4 від 10.03.2009 та Договору від 11.07.2013 про викладення у новій редакції Договору №09-23/28-4 від 10.03.2009:
- 50    000    000,00 доларів США основного боргу,
- 27 573 936, 20 доларів США заборгованість за нарахованими, але повністю не погашеними процентами,
- 2 234 138,47 доларів США неустойки;
8)          Договорів 19, 20, 21 - Угоди про відновлювальну кредитну лінію від 20.02.2009, Договору поруки від 20.02.2009 та Договору про внесення змін та передачу прав від 30.04.2013: 
- 10    000    000,00 доларів США основного боргу,
- 7 335 731,00 доларів США заборгованість за відсотками.
Як вбачається з тексту оскаржуваних судових рішень, за встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли наступних висновків. 
1.          Вимоги за договорами 1, 2. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та відхилення вимог Кредитора до Боржника за Договорами 1, 2 на суму 5 000 000,00 доларів США основного боргу та 3 667 866,00 доларів США заборгованості за відсотками, з підстав їх не доведення, адже Кредитором не подано доказів (документів первинного бухгалтерського обліку), що підтверджують вказані грошові вимоги. Також, господарський суд погодився з Боржником та врахував, що Кредитором пропущено строки позовної давності щодо грошових вимог за Договорами 1, 2.
Суд апеляційної інстанції погодився з вказаним висновком місцевого господарського суду про відхилення грошових вимог за Договорами 1, 2 з підстав не доведеності, однак, приймаючи до уваги відсутність підстав для задоволення вказаних грошових вимог, колегія суддів зазначила про відсутність підстав для застосування позовної давності, про яку було заявлено боржником. Тому, суд першої інстанції помилково надав оцінку обставинам щодо застосування строку позовної давності.
2.          Вимоги за договорами 3, 4. 
Суд першої інстанції, дослідивши умови договорів та подані кредитором в якості доказів копії меморіального ордеру № TR.6005863.1229.9019 від 09.08.2013 ПАТ "ПУМБ", копії виписки з рахунку обліку основної суми кредиту за період з 06.08.2013 по 09.08.2013 ПАТ "ПУМБ" з особового рахунку Боржника №26009962504587.USD, дійшов висновку, що Кредитором підтверджено грошові вимоги до Боржника за Договорами 3, 4 та, як наслідок, про їх задоволення та включення до реєстру вимог Боржника з відповідною черговістю.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши умови договорів та наявні в матеріалах справи докази, визнав частково основну заборгованість за Договорами 3, 4 та зробив власний перерахунок заборгованості за відсотками, однак, звернувши увагу на заявлене Боржником клопотання про застосування строку позовної давності, дійшов кінцевого висновку про відхилення грошових вимог за Договорами 3, 4 з підстав встановлених обставин щодо звернення кредитором з вимогами за кредитним договором DNI-22-734/13 від 06.08.2013 з пропуском строку позовної давності та враховуючи відсутність доказів переривання позовної давності за цими вимогами.
3.          Вимоги за договорами 5, 6. 
Суд першої інстанції, дослідивши умови договорів та подані кредитором в якості доказів копії меморіального ордеру № TR.7331895.5011.9019 від 10.07.2014 ПАТ "ПУМБ", копії виписки з особового рахунку Боржника № НОМЕР_1 .USD за період з 07.07.2014 по 18.07.2014, дійшов висновку, що Кредитором підтверджено грошові вимоги до Боржника за Договорами 5, 6 та, як наслідок, про їх задоволення та включення до реєстру вимог Боржника з відповідною черговістю.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши умови договорів та наявні в матеріалах справи докази, визнав частково основну заборгованість за Договорами 5, 6 та зробив власний перерахунок заборгованості за відсотками. При цьому, розглянувши заявлене Боржником клопотання про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про наявність у матеріалах справи доказів переривання такого строку, зокрема, листа аудиторської компанії "Loucas&Loucas" від 27.03.2017.
4.          Вимоги за договорами 7, 8, 9. 
Керуючись приписами статті 559 ЦК України та враховуючи усталену практику Верховного Суду щодо встановлення строку дії поруки, викладену у постановах від 23.05.2019 у справі №913/320/18, 26.02.2019 у справі №926/2154/16, приймаючи до уваги встановлені обставини, що Датою остаточного погашення (згідно розділу 2.06 Договору 7) визначено 15.12.2012 включно, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази пред`явлення до ПАТ "ДМК" вимог за договором поруки протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання за відповідним договором, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дія поруки боржника (Договір 8) за кредитним договором 7 є припиненою з 15.06.2013. З огляду на припинення дії поруки, судами відхилено грошові вимоги кредитора за вказаними договорами.
5.          Вимоги за договорами 10, 11, 12. 
Керуючись положеннями статті 559 ЦК України та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду щодо встановлення строку дії поруки, приймаючи до уваги встановлені обставини, що (згідно пункту 1.1. статті 1 Договору 10) Датою остаточного погашення траншу А означає дату, що настає після 364 дня після дати підписання (28.08.2006) цього договору, а остаточна дата погашення траншу В означає дату, що настає після 3 років після дати підписання цього Договору, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази пред`явлення до ПАТ "ДМК" вимог за договором поруки протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання за відповідним договором, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дія поруки боржника (Договір 11) за кредитним договором 10 є припиненою з 28.02.2010. При цьому, за встановлених обставин, що пунктом В декларативної частини Першої Додаткової Угоди від 15.11.2007 (якою сторони внесли зміни до Договору 10) сторони, зокрема, погодили, що дата набуття чинності Договору 10 повинна бути "до 15 листопада 2007 року",  суди дійшли висновку, що зміна дати набрання чинності суттєво вливає на права та обов`язки ПАТ "ДМК", як поручителя за Договором 11, оскільки зміна дати  набрання чинності за Договором 10 змінює строки повернення позики, збільшуючи їх, відтак збільшує обсяг відповідальності ПАТ "ДМК", як поручителя за Договором 11. Щодо договору про визнання заборгованості від 12.04.2012, судами зазначено, що останній не встановлює будь-яких додаткових прав та обов`язків для сторін Договору 10 та Договору 11, не змінює строки виконання зобов`язань за Договором 10, відтак не змінює того факту, що порука надана Боржником за Договором 11 припинилася відповідно до приписів частини четвертої статті 559 ЦК України. Щодо Договору про підтвердження Кредитної лінії на суму 50 000 000 доларів США від 10.12.2015, судами попередніх інстанцій встановлено, що останній не підписано компанією Індумет Лімітед, як новим позикодавцем, який набув прав та обов`язків за Договором 10 відповідно до умов Договору 12, крім того, його не укладено та не підписано Боржником, відтак зазначений договір не створює для нього будь-яких прав та обов`язків. З огляду на припинення дії поруки, судами відхилено грошові вимоги кредитора за вказаними договорами.
6.          Вимоги за договорами 13, 14, 15. 
Керуючись статтею 559 ЦК України та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду щодо встановлення строку дії поруки, приймаючи до уваги встановлені обставини, що за умовами договору кінцева дата остаточного погашення основної суми кредиту згідно з Угодою має бути не пізніше 30.09.2010, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази пред`явлення до ПАТ "ДМК" вимог за договором поруки протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання за відповідним договором, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дія поруки боржника (Договір 14) за кредитним договором 13 є припиненою з 30.03.2011. З огляду на припинення дії поруки, судами відхилено грошові вимоги кредитора за вказаними договорами.
7.          Вимоги за договорами 16, 17, 18. 
Керуючись положеннями статті 559 ЦК України та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду щодо встановлення строку дії поруки, приймаючи до уваги встановлені обставини, що відповідно до пункту 1.6. Договору 16 в редакції Договору 18  Позичальник зобов`язаний виконати Боргові зобов`язання в повному обсязі в строк до 19.04.2013, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази пред`явлення до ПАТ "ДМК" вимог за договором поруки протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання за відповідним договором, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дія поруки боржника (Договір 17) за кредитним договором 16 є припиненою з 19.10.2013. З огляду на припинення дії поруки, судами попередніх інстанцій відхилено грошові вимоги кредитора за вказаними договорами.
8.          Вимоги за договорами 19, 20, 21. 
Керуючись статтею 559 ЦК України та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду щодо встановлення строку дії поруки, приймаючи до уваги встановлені обставини, що кінцева дата остаточного погашення основної суми кредиту згідно з Угодою (Договір 19) має бути не пізніше 30.09.2010, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази пред`явлення до ПАТ "ДМК" вимог за договором поруки протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання за відповідним договором, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дія поруки боржника (Договір 20) за кредитним договором 19 є припиненою. При цьому, судами встановлено, що умови Договору 19 боржником не приймались, останній не є стороною цього договору, відтак умовами договору 19 не може бути збільшено обсяг відповідальності ПАТ "ДМК", як поручителя за договором 20. Суди зазначають, оскільки внаслідок укладення договору 21 відбулося збільшення маржі та, відповідно, збільшення розміру процентної ставки за користування позичальником кредитними коштами за договором 19, і, як наслідок, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя (ПАТ "ДМК"), адже збільшення розміру процентної ставки тягне за собою збільшення розміру нарахованих процентів, то відповідно частини першої  статті 559 ЦК України порука боржника за вказаним кредитним договором  є припиненою. З огляду на припинення дії поруки, судами відхилено грошові вимоги кредитора за вказаними договорами.
Таким чином, за результатами попереднього засідання у справі №904/2104/19, судом першої інстанції було постановлено ухвалу від 14.11.2019 (з урахуванням ухвали від 16.01.2020 про виправлення описки), якою, зокрема, було відхиллено грошові вимоги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) у розмірі 13 808 610 110,16 грн та частково визнано грошові вимоги у розмірі: 
-           3 842,00 грн (1 черга задоволення) - судовий збір;
-           2 761 844 741,48 грн (4 черга задоволення) - основний борг та відсотки за кредитними договорами №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 (враховуючи Договір від 31.10.2013) та №K-DNI-15 від 07.07.2014 (враховуючи Договір від 11.07.2014),
-           8 755 838,97 грн (6 черга задоволення) - неустойка за кредитним договором №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 (враховуючи Договір від 31.10.2013).
За результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ "ДМК", судом апеляційної інстанції було ухвалено постанову від 05.02.2020 (з урахуванням ухвали від 04.03.2020 про виправлення описки), якою, зокрема, було частково задоволено апеляційну скаргу Боржника та змінено оскаржувану ухвалу в частині грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), а саме було відхиллено грошові вимоги у розмірі 16290489627,45 грн та частково визнано грошові вимоги у наступному розмірі:
-           3 842,00 грн (1 черга задоволення) - судовий збір,
-           288 721 063,16 грн (4 черга задоволення)  - частково основний борг та відсотки за кредитним договором №K-DNI-15 від 07.07.2014 (враховуючи Договір від 11.07.2014).
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування судами норм матеріального й процесуального права та в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Як встановлено Судом з поданої касаційної скарги, компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед) оскаржує вказані судові рішення в частині відхилення своїх грошових вимог, а основні доводи скаржника зводяться до наступного:
1)          порушення норм процесуального права місцевим господарським судом, зокрема статей 120, 202 ГПК України, з підстав неналежного повідомлення скаржника про дату і місце судового засідання, та в зв`язку з цим не відкладення цього засідання;
2)          порушення норм права судом першої інстанції, зокрема положень частини восьмої статті 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини четвертої статті 196, статей 219-220, 233 ГПК України, з підстав неналежного місця проведення судового засідання, а саме за межами суду (не врахування правової позиції Верховного Суду, яка була висловлена у справах №904/2578/14, № 916/1228/18 , №29/5005/17496/2011); 
3)          порушення норм процесуального права місцевим господарським судом, зокрема статей 219, 220, 233 України, з підстав порушення таємниці нарадчої кімнати; 
4) порушення норм статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через упереджене ставлення та необ`єктивний розгляд справи судами, враховуючи відмову в призначенні колегіального розгляду справи місцевим господарським судом, не застосування англійського права тощо;
5)          порушення статті 129 Конституції України, статей 2, 3, 74 86 ГПК України через не доведення обставин, на які посилається Боржник та розпорядник майна, про відсутність вимог Кредитора до Боржника, не дослідження всіх письмових доказів, якими Кредитор обґрунтовує вимоги до Боржника, не врахування правової позиції Верховного Суду, яка була висловлена у постановах від 14.08.2018 у справі №905/2382/176, від 02.10.2018 у справі № 904/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18; 
6)          неправильного застосування судами попередніх інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", що призвело до помилкового застосування норм матеріального права України замість матеріального права Англії; недотримання принципу "Jura novit curia", висловленого Верховним Судом у справах №924/196/19, №904/1093/19, №902/803/17;
7) неправильного застосування статті 14 Закону України "Про міжнародне приватне право", шляхом безпідставного застосування до спірних правовідносин статей 257-259 ЦК України щодо строків позовної давності та статті 559 ЦК України щодо строку дії поруки як "імперативних норм права України" (недотримання правової позиції Верховного Суду у справах № 1806/2-1093/2011, №408/8040/12, та позиції Верховного Суду України у справі № 6-53цс14);
8) порушення норм процесуального права в частині не дослідження всіх зібраних у справі доказів вимог скаржника, чим недотримано правових позицій Верховного Суду у справах №914/2267/18, №19/49-10, №910/23556/17, №925/1165/16, №43/75-15/7-6
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
Доводи компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) про порушення норм процесуального права місцевим господарським судом, зокрема статей 120, 202 ГПК України, з підстав неналежного повідомлення скаржника про дату і місце судового засідання, колегія суддів вважає безпідставними, приймаючи до уваги наступне.
Як вбачається з тексту ухвали господарського суду від 29.10.2019 (якою за наслідками розгляду заяви ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про відвід у справі судді Владимиренка І.В., було, зокрема, відкладено попереднє засідання на 14.11.2019 о 12:00 год.) у судовому засіданні був присутній представник компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) адвокат Кучанський О.В. (дов. №б/н від 05.06.2019).
З тексту ухвали господарського суду від 14.11.2019 вбачається, що представник компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) Кучанський О.В. зареєструвався у протоколі судового засідання, але до початку судового засідання даний представник покинув судове засідання, підстави залишення судового засідання суду не повідомив. При цьому, господарським судом встановлено, що вказаним представником  компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) подано клопотання до канцелярії суду про відкладення розгляду справи о 15:50 год., в той час як попереднє судове засідання тривало та представнику про це було відомо, оскільки про це представником зазначено у своїх клопотаннях.
При цьому, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржником підтверджуються обставини, що 12.11.2019 представником Кредитора в Україні було отримано поштою копію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019, відповідно до якої судове засідання у справі №904/2104/19 було призначене на 14.11.2019 о 12:00 в приміщенні актової зали Соборної районної у місті Дніпрі ради. Представник Кредитора з`явився у визначений в ухвалі від 06.11.2019 місце, дату і час. Проте, засідання не було розпочате о 12:00, прочекавши півтори години представник кредитора виявив, що засідання так само не було розпочате, а тому залишив місце судового засідання і звернувся через канцелярію Суду із заявою (клопотанням) від 14.11.2019 про не проведення судового засідання у визначений ухвалою час і просив суд відкласти судове засідання на іншу дату із повідомленням Кредитора відповідно до строків та процедур, передбачених статтею 120 ГПК України.
Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ГПК України, однією із основних засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
За змістом частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.
В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 26.04.2007 у справі "Олександр Шевченко проти України" та від 14.10.2007 у справі "Трух проти України").
З огляду на зазначені обставини щодо участі представника скаржника адвоката  Кучанського О.В. у судовому засіданні 29.10.2019, на якому відкладено попереднє засідання на 14.11.2019, щодо отримання завчасно копії ухвали суду від 06.11.2019, якою змінено лише місце проведення судового засідання з метою створення належних умов для забезпечення участі близько 250-ти кредиторів, враховуючи приписи статті 202 ГПК України та обов`язок учасника у справі добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами, суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх судів, що участь у даному засіданні суб`єктивно залежала від самого скаржника. 
На переконання Суду, посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 26.03.2019 у справі № 910/13908/17 та від 25.06.2019 у справі № 908/919/17 є недоречними, оскільки висновки суду щодо можливості розгляду справи без участі сторони у справі, враховуючи неявку у судове засідання такого учасника справи (належно повідомленого про дату, час та місце судового засідання) через несвоєчасний початок цього засідання, здійснюється в кожному конкретному випадку залежно від обставин.
Таким чином, твердження компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) про порушення норм процесуального права в частині розгляду справи за відсутності представника скаржника є необґрунтованими та безпідставними.
Доводи скаржника про порушення норм права судом першої інстанції, зокрема положень частини восьмої статті 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини четвертої статті 196, статей 219-220, 233 ГПК України з підстав неналежного місця проведення судового засідання, а саме за межами суду, та статей 219, 220, 233 України з підстав порушення таємниці нарадчої кімнати, Судом відхиляються враховуючи наступне.
Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. 
Відповідно до частини четвертої статті 196 ГПК України судове засідання проводиться у спеціально обладнаному приміщенні - залі судових засідань. Окремі процесуальні дії в разі необхідності можуть вчинятися за межами приміщення суду.
Згідно частини восьмої 8 статті 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові засідання проводяться виключно в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань, яке придатне для розміщення сторін та інших учасників судового процесу і дає змогу реалізовувати надані їм процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
При цьому Суд зазначає, що важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. 
Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". 
Європейський суд з прав людини також зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 у справі "Шишков проти Росії", заява №26746/05).  
Як встановлено судами попередніх інстанцій, для забезпечення сторін та інших учасників судового процесу змоги реалізовувати надані їм процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, місцевий господарський суд звернувся листом до голови Соборної районної у місті Дніпрі ради з проханням про надання можливості проведення судового засідання 14.11.2019 в актовому залі районної ради у зв`язку з великою кількістю кредиторів та враховуючи те, що у господарського суду відсутнє приміщення для розміщення всіх кредиторів. Господарському суду від Соборної районної у місті Дніпрі ради було надано позитивну відповідь, за результатом чого суд виніс ухвалу від 06.11.2019 про призначення судового засідання на 14.11.2019 о 12:00 год. в актовому залі Соборної районної у місті Дніпрі ради за адресою: 49027, Дніпропетровська область, місто Дніпро, площа Шевченка, буд. 7. Наказом керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області № 24-О від 12.11.2019 було вирішено зобов`язати начальника відділу інформаційно-технічного забезпечення Бобикіна В. С. та начальника господарського відділу Боговенка О.В. забезпечити технічну можливість проведення вказаного судового засідання у справі №904/2104/19 в спеціально обладнаному приміщенні для проведення судового засідання (залі судових засідань) - актовому залі Соборної районної у місті Дніпрі ради за адресою: місто Дніпро, площа Шевченка, буд. 7. Разом з тим, в приміщенні Соборної районної у місті Дніпрі ради в актовому залі - залі судових засідань, було здійснено спеціальне обладнання даного приміщення засобами для здійснення фіксації судового процесу, а саме встановлено комплекс звукозапису, що забезпечує належне фіксування, зберігання, копіювання (дублювання) і використання інформації, яка відображає хід судового засідання. Секретарем судового засідання відповідно до Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового процесу було проведено тестування для перевірки того, що складові комплексу звукозапису (мікрофони, мікшер тощо) працюють нормально та запис іде правильно, про що свідчить стенограма розгляду справи №904/2104/19 та протокол судового засідання.
З огляду на зазначені обставини та враховуючи практику ЄСПЛ, колегія суддів Верховного Суду вважає, що господарським судом першої інстанції проявлено розумну гнучкість та пропорційність між застосованими засобами (забезпечення з дотриманням необхідної процедури відповідного спеціально обладнаного приміщення для проведення судового засідання) та поставленою метою (забезпечення сторін, зокрема представників понад 230 кредиторів, та інших учасників судового процесу можливості реалізовувати надані їм процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки).
Колегія суддів зазначає, що використання в якості зали судового засідання приміщення, яке знаходиться поза межами будівлі господарського суду, то відповідна обставина не передбачена ГПК України як безумовна підстава для скасування судового рішення.
Такі дії суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яку висловлено у постанові від 18.02.2019 у справі 916/2980/17, відповідно до якої право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду, а також що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечено можливість реалізувати зазначені права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. 
Отже, доводи компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) про порушення судом першої інстанції норм права в цій частині є необґрунтованими та підлягають відхиленню.
Також, як встановлено судами попередніх інстанцій, з протоколу судового засідання та тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що в судовому засіданні судом оголошено про вихід суду до нарадчої кімнати для прийняття рішення, при цьому таємницю нарадчої кімнати, в даному випадку, було забезпечено шляхом видалення з зали судового засідання секретаря судового засідання, усіх присутніх учасників справи, вільних слухачів, представників засобів масової інформації.
Процесуальним законом (статті 219, 220 ГПК України) передбачено ухвалення судом рішення у нарадчій кімнаті та таємницю нарадчої кімнати. У разі відсутності спеціально призначеного для цього приміщення як нарадча кімната може використовуватися зал судових засідань, службовий кабінет судді, інші службові приміщення суду, - за обов`язкової умови, щоб під час прийняття судового рішення у відповідному залі чи іншому приміщенні не перебували інші особи, крім судді чи суддів, який (які) здійснює (здійснюють) розгляд даної справи, про що роз`яснено пунктом 3.17.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011.
Виходячи із системного тлумачення положень статті 220 ГПК України "Таємниця нарадчої кімнати", Верховний Суд вважає, що мета цієї норми полягає в незалежності та неупередженості суддів при обговоренні та ухваленні судового рішення. Зокрема, заборона перебування (крім складу суду) сторонніх осіб в нарадчій кімнаті передбачена з метою недопущення будь-якого незаконного впливу з боку інших осіб на думку суддів під час обговорення та прийняття ними рішення. Положення частини третьої цієї статті, згідно з якими судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення у нарадчій кімнаті, також спрямовані на забезпечення незалежності суддів, оскільки судді при обговоренні рішення повинні мати можливість вільного висловлювання, не побоюючись того, що їх позиція всупереч їх волі стане відомою стороннім особам та потягне ті чи інші негативні наслідки для них.
Отже, на переконання Суду, нарадча кімната є не стільки певним місцем, скільки специфічним інститутом процесуального права.
Тому, за встановлених апеляційним судом обставин щодо дотримання господарським судом першої інстанції порядку перебування судді у нарадчій кімнаті, що відповідає в юридичному розумінні меті інституту таємниці наради суддів, використання зали судового засідання (спеціально обладнаного приміщення для його проведення - актового залу районної у місті ради) в якості нарадчої кімнати за своїм характером та з огляду на обставини справи не могло стати перешкодою суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що вказані доводи скаржника про порушення норм процесуального права в цій частині були правомірно відхилені судом апеляційної інстанції, адже за вказаних обставин, місцевим господарським судом при знаходженні в нарадчій кімнаті було дотримано всі вимоги діючого законодавства України та дотримано таємницю нарадчої кімнати, як того вимагає стаття 220 ГПК України. 
Також, у касаційній скарзі, як одну з ознак порушення судом першої інстанції принципу безсторонності скаржник називає відмову суду у задоволенні клопотань деяких кредиторів про колегіальний розгляд справи. 
Вказані доводи скаржника колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ГПК України не пов`язує право суду призначати колегіальний розгляд справи лише з певним колом обставин, які на думку сторін свідчать про складність справи. Більш того, процесуальний закон визначає можливість, а не обов`язок, колегіального розгляду (у складі трьох суддів) справи у господарських судах першої інстанції з урахуванням категорії і складності такої справи.
Щодо інших аргументів скаржника про упереджене ставлення та необ`єктивний розгляд справи судами, колегія суддів враховує наступне.
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (висновок ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України", заява № 3236/03).
Так, зміст касаційної скарги в цій частині не містить посилання на обставини неспростованого характеру, а позиція скаржника зводиться виключно до висловлення суб`єктивної оцінки, як щодо висновків судів попередніх інстанцій, так і щодо тлумачення норм матеріального і процесуального права.
Аргументи скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", що призвело до помилкового застосування норм матеріального права України замість матеріального права Англії, Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Положеннями частини першої статті 73 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що іноземні юридичні особи мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 365 ГПК України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Отже, для іноземних суб`єктів господарювання передбачено національний режим судового процесу для розгляду справ, підвідомчих господарським судам України, зокрема, справ про банкрутство згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України.
Відповідно до частини першої статті 4 та частини першої статті 6 Закону України "Про міжнародне приватне право", право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини.
При цьому, частиною першою статті 14 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що правила цього Закону не обмежують дії імперативних норм права України, що регулюють відповідні відносини, незалежно від права, яке підлягає застосуванню.
Виходячи з положень частини шостої статті 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Відповідно до частини сьомої статті 2 Закону про банкрутство (діючого на момент звернення компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) з вимогами до Боржника) провадження у справах про банкрутство за участю кредиторів-нерезидентів регулюється цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд зазначає, що з дня введення КУзПБ в дію 21.10.2019 визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Згідно частини шостої статті 2 КУзПБ, який набув чинності 21.10.2019 (діючого на момент постановлення ухвали за результатами попереднього засідання) провадження у справах про банкрутство за участю кредиторів-нерезидентів регулюється цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, при розгляді вимог конкурсного кредитора-нерезидента - компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) підлягають застосуванню положення ГПК України та КУзПБ, які є імперативними нормами права України, що регулюють порядок розгляду в господарських судах України справ про банкрутство, в тому числі кредиторських вимог іноземних суб`єктів господарювання, заявлених до боржника.
При цьому, враховуючи особливості провадження у справах про банкрутство, Суд повторно зазначає, що під час розгляду заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника важливим є врахування засад змагальності та диспозитивності, що проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них, а також обов`язку підвищеного стандарту доказування кредитором своїх грошових вимог (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 та від 07.08.2019 у справі №922/1014/18 відповідно).
Водночас, доводи скаржника у вказаній частині зводяться до порушення судами попередніх інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" через недотримання судами обов`язку щодо встановлення змісту права іноземної держави.
Частиною 1 статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що при застосуванні норми права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.
З метою встановлення змісту норми права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ України чи за кордоном або залучити експертів (частина друга стаття 8 Закону).
Аналіз зазначеної норми свідчить, що звернення суду до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ України чи за кордоном є лише одним із способів встановлення змісту норми права іноземної держави у разі його застосування, і не є обов`язковим при вирішенні спорів з іноземним елементом (схожі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №761/37045/15-ц).
Частиною третьою статті 8 вказаного Закону передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документ, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог і заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановлені змісту цих норм. 
Виходячи із системного тлумачення вищевказаних приписів процесуального закону та положень Закону України "Про міжнародне приватне право" можна зробити висновок, що з врахуванням принципу змагальності та диспозитивності господарський суд при розгляді заявлених до боржника у справі про банкрутство кредиторських вимог, в тому числі і вимог кредиторів-нерезидентів, здійснює заходи щодо з`ясування змісту норм права іноземної держави виключно за клопотанням такого кредитора та на підставі поданих ним доказів, оскільки збирання доказів на підтвердження грошових вимог не є обов`язком суду.
Враховуючи зазначене та позицію Верховного Суду щодо покладення обов`язку доведення кредиторських вимог саме на кредитора (постанова Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15), Суд вказує на помилковість доводів скаржника, що встановлення змісту права іноземної держави є виключним обов`язком суду, оскільки, в даному випадку, надання суду документів, що підтверджують зміст норм права Англії, на які кредитор посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та іншим чином сприяння суду у встановлені змісту цих норм є необхідною умовою доведення цим кредитором своїх грошових вимог.
Також, колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 40 постанови від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що  зі змісту заяви компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) з вимогами до Боржника, поданої кредитором у тридцятиденний строк, визначений статті 23 Законом про банкрутство, вбачається, що вона містить лише посилання на законодавство України. Судами також проаналізовані подані сторонами висновки експертів щодо застосування англійського чи українського законодавства при розгляді кредиторських вимог, при цьому враховані норми частини першої статті 109 ГПК України, відповідно до якої висновок експерта у галузі права не є доказом, а має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Крім того, судами в оскаржуваних рішеннях зазначено, що з наданого Кредитором "Афідавіта Доктора Рафалі Закржевського про певні питання англійського права" неможливо встановити дійсний зміст норми права Англії, оскільки зміст норми права можна встановити виключно з джерела права, тобто на підставі відповідного діючого нормативно-правого акту.
Також, судами попередніх інстанцій з матеріалів справи (поданих кредитором в підтвердження грошових вимог) встановлено, що відповідно до умов пункту 14.2. Договору 3 та пункту 9.1. статті 9 Договору 4 відносини сторін регулюються правом України; згідно пункту 14.2. Договору 5 та пункту 9.1. статті 9 Договору 6 зазначені договори регулюються правом України; відповідно до пункту 9.1. статті 9 Договору 14 цей договір регулюється чинним законодавством України; відповідно до пункту 9.1. статті 9 Договору 19 цей договір регулюється чинним законодавством України.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції ухвалами від 14.08.2019, 26.09.2019, 10.10.2019, 24.10.2019 неодноразово відкладався розгляд грошових вимог Кредитора з метою надання останньому можливості подати суду додаткові докази на підтвердження заявлених ним грошових вимог.
Приписами частини четвертої статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.
Враховуючи вищевикладене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що узгоджується з приписами частини четвертої статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право".
Таким чином, доводи скаржника щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", наслідком чого стало помилкове застосування до спірних правовідносин норм матеріального права України, Суд визнає безпідставними.
Вказані обставини щодо застосування до спірних правовідносин норм права України (за встановлених судами обставин) спростовують аргументи скаржника щодо недотримання судами попередніх інстанцій принципу "Jura novit curia", висловленого Верховним Судом у справах №924/196/19, №904/1093/19, №902/803/17, згідно з яким суд повинен застосовувати ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не залежно від того, чи є посилання сторін на них чи ні. Водночас, на переконання Суду, за принципом "Jura novit curia" суд незалежно від наявності посилання сторін вирішує, які норми права повинні застосовуватись для вирішення спору, при цьому сторони не зобов`язані доказувати в суді наявність та необхідність застосування певної норми до спірних правовідносин за винятком правових звичаїв та положень іноземного права.
Доводи скаржника щодо неправильного застосування статті 14 Закону України "Про міжнародне приватне право", шляхом безпідставного застосування до спірних правовідносин статей 257-259 ЦК України щодо строків позовної давності та статті 559 ЦК України щодо строку дії поруки як "імперативних норм права України", Суд відхиляє, оскільки за встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що викладені вище, колегія суддів погодилась із правомірністю застосування до спірних правовідносин норм матеріального права України.
При цьому, як зазначалось вище, судами попередніх інстанцій також встановлено, що відповідно до умов самих договорів, зокрема, Договір 14 регулюється чинним законодавством України (пункт 9.1 статті 9); Договір 19 регулюється чинним законодавством України (пункт 9.1 статті 9).
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судами першої та апеляційної інстанції враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах  Верховного Суду від 23.05.2019 у справі №913/320/18 та від 26.02.2019 у справі №926/2154/16, відповідно до яких умова договорів поруки про їхню дію до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у пункті 36 постанови від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, у пункті 60 постанови від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11 та у пункті 58 постанови від 03.07.2019 у справі №1519/2-3165/11. Також, вказані висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-106цс14, від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15, від 22.06.2016 у справі №6-368цс16, від 29.06.2016 у справі№6-272цс16, від 29.03.2017 у справі № 6-3087цс16, від 14.06.2017у справі №644/6558/15-ц.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.01.2018 у справі №209/3779/15-ц (аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №6-623цс17 та від 17.09.2014 у справі №6-53цс14), строки, встановлені у частині четвертій статті 559 ЦК України є преклюзивними, із їх спливом суб`єктивне право кредитора вимагати виконання зобов`язання у поручителя (у тому числі звертаючись до суду) перестає існувати.
Щодо припинення поруки внаслідок спливу її строку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 490/5224/14-ц висловила правовий висновок про те, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належать до преклюзивних строків. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Як зазначалось вище, за встановлених обставин зі змісту договорів поруки (Договір 8, Договір 11, Договір 14, Договір 17, Договір 20), що в них не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що умова вказаних договорів поруки про їхню дію до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки. Враховуючи строки виконання основних зобов`язань, забезпечених порукою згідно вказаних договорів 8, 11, 14, 17, 20 та у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів пред`явлення до ПАТ "ДМК" вимог за договорами поруки протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання за відповідними договорами, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про припинення поруки, встановленої цими Договорами після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Таким чином, порука за Договором 8 припинилась 15.06.2013, за Договором 11 порука припинилась 28.02.2010, за Договором 14 порука припинилась 30.03.2011, за Договором 17 порука припинилась 19.10.2013, а за Договором 20 порука припинилась 30.09.2010.
Враховуючи встановлені вищевикладені обставини та сталу практику щодо застосування положень статті 559 ЦК України Верховного Суду, як і Верховного Суду України, суди дійшли правомірних висновків щодо відхилення грошових вимог кредитора за договорами поруки з підстав припинення останньої.
Зазначене обґрунтовано свідчить про безпідставність доводів скаржника щодо помилкового застосування судами статті 559 ЦК України щодо строку дії поруки, оскільки вказані норми застосовані судами із врахуванням висновків Верховного Суду, підстав для відступу від яких колегія суддів не вбачає.
При цьому, доводи скаржника про не врахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду, викладених у справах №1806/2-1093/2011, №408/8040/12, та позиції Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, Судом відхиляються, враховуючи що в зазначених справах суд касаційної інстанції виходив із того, що строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням, тоді як у даній справі №904/2104/19 судами зроблено висновок про припинення поруки, встановленої вказаними Договорами після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, оскільки строк припинення дії поруки в договорах не встановлено, а  належних та допустимих доказів пред`явлення до ПАТ "ДМК" вимог за договорами поруки протягом зазначених шести місяців матеріали справи не містять. Отже, безпідставними є доводи скаржника про неврахування судами вказаних правових висновків Верховного Суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які ґрунтуються на сталій практиці Верховного Суду щодо застосування положень статті 559 ЦК України.
Інші аргументи скаржника про порушення норм процесуального права щодо неповноти встановлення обставин справи та оцінки наданих скаржником доказів Судом до уваги не приймаються, оскільки  зводяться до необхідності іншої оцінки судом касаційної інстанції доказів, ніж та, що була зроблена судами попередніх інстанцій та встановлення інших обставин справи, що відповідно до статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому, Суд касаційної інстанції погоджується з доводами скаржника щодо суперечливості та передчасності висновків, зокрема, суду апеляційної інстанції про:
-          відхилення грошових вимог з підстав пропуску строку позовної давності за кредитним договором 3 та часткове визнання вимог за кредитним договором 5, однак без належної юридичної оцінки доводам кредитора про наявність інших доказів переривання цього строку,
- часткове задоволення грошових вимог кредитора з підстав часткового погашення заборгованості за кредитним договором 5, при цьому без належної оцінки доказів, що підтверджують таке погашення.
Так, переглядаючи ухвалу місцевого господарського суду від 14.11.2019 за апеляційною скаргою ПАТ "ДМК" в частині задоволення грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що задовольняючи вимоги даного кредитора, які ґрунтуються на кредитних договорах 3, 4, 5 та 6, суд першої інстанції помилково не з`ясував обставини спливу строків позовної давності щодо вказаних вимог кредитора, враховуючи заявлене боржником відповідне клопотання.
Як зазначалось вище, дослідивши умови договорів та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції задовольнив грошові вимоги кредитора до Боржника за Договорами 3, 4 в повному обсязі. Водночас, при розгляді справи в цій частині господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що боржником частково сплачена заборгованість станом на 31.12.2015, а тому зробив власний перерахунок заборгованості за відсотками. При цьому, встановивши обставини щодо звернення кредитором з вимогами за кредитним договором DNI-22-734/13 (Договір 3) від 06.08.2013 з пропуском строку позовної давності та враховуючи відсутність доказів переривання позовної давності за цими вимогами, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про відхилення грошових вимог за Договорами 3, 4.
Разом з тим, на переконання Верховного Суду, такий висновок суду апеляційної інстанції є передчасним, враховуючи той факт, що при встановленні обставин спливу строків позовної давності щодо вказаних вимог, судом не надано належної юридичної оцінки доводам кредитора щодо наданих до матеріалів справи доказів переривання цього строку, як то копії договору від 31.10.2013 про внесення змін до кредитного договору DNI-22-734/13 від 06.08.2013 (том 3 грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), а.с. 181-186) та копії Інформаційного листа від 28.10.2016 (т.г.в. 3, а.с. 197-198), чим порушено вимоги статей 86, 282 ГПК України.
Щодо зміни судом апеляційної інстанції ухвали суду від 14.11.2019 в частині вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) за Договорами 5, 6 Суд зазначає наступне.
Дослідивши умови договорів та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції задовольнив грошові вимоги кредитора до Боржника за Договорами 5, 6 в повному обсязі. Водночас, за апеляційним переглядом справи в цій частині Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що боржником частково сплачена заборгованість станом на 31.12.2015, а тому визнав грошові вимоги у розмірі встановленого залишку, зробивши власний перерахунок заборгованості за відсотками. Таким чином, судом апеляційної інстанції визнано частково грошові вимоги за основним зобов`язанням у розмірі 8 239 360,04 доларів США, що зазначений у відповіді Боржника на лист компанії "Loucas&Loucas Auditor Ltd" (т.г.в. 3, а.с. 166), та за відсотками, що перераховані судом із вказаної суми основного боргу, у розмірі 2    794    695,98 доларів США.
Разом з тим, Суд касаційної інстанції вважає такий висновок Центрального апеляційного господарського суду передчасним, враховуючи наступне.
З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд при розгляді питання щодо обсягу заявлених кредитором грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення таким кредитором розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок кредитором здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного кредитором періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов`язання (враховуючи дату відкриття провадження у справі про банкрутство боржника), та зазначеного кредитором максимального розміру відповідних нарахувань. 
Отже, встановивши обставини щодо наявності доказів у справі про часткове погашення основного боргу та відповідно визнання судом грошових вимог кредитора у розмірі залишку такої заборгованості, логічним є здійснення судом перерахунку заборгованості за відсотками, нарахованими на суму основного боргу. 
Зі змісту постанови від 05.02.2020 вбачається, що вказаного висновку про часткову сплату заборгованості станом на 31.12.2015 (що також стало підставою для перерахунку відсотків) суд апеляційної інстанції дійшов на підставі оцінки відповіді Боржника на лист компанії "Loucas&Loucas Auditor Ltd" (т.г.в. 3, а.с. 166).
Проте, всупереч вимогам статей 86, 236, 269, 282 ГПК України судом апеляційної інстанцій під час встановлення обставин часткового погашення основного боргу не досліджено усіх зібраних у справі доказів, зокрема відповіді Боржника на лист компанії "Loucas&Loucas Auditor Ltd" (т.г.в. 3, а.с. 169) щодо залишків заборгованості на 31.12.2016, якщо така відповідь Боржника щодо залишків заборгованості на 31.12.2015 (т.г.в.3, а.с.166) покладена в основу висновку суду про часткове погашення заборгованості за кредитними договорами 3, 4, 5, 6; а при встановленні обставин спливу строків позовної давності щодо вказаних вимог та наявності у матеріалах справи доказів переривання такого строку, зокрема копії листа аудиторської компанії "Loucas&Loucas" від 27.03.2017, судом не спростовано доводи Боржника про те, що вказаний лист не є належним доказом переривання строку позовної давності, оскільки адресований не кредитору, а третій стороні - аудиторській компанії, судом також не надано належної юридичної оцінки доводам кредитора щодо наявних у матеріалах справи інших доказів переривання вказаного строку.
Разом з тим, касаційна інстанція не має права здійснити перевірку наданих сторонами доказів як в підтвердження переривання строку позовної давності, так і щодо часткового погашення основної заборгованості за кредитними договорами, чи встановлювати правильність розрахунків розміру заборгованості за відсотками, як і здійснювати їх перерахунок чи перевіряти період нарахування, оскільки достовірне з`ясування цих фактичних обставин виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України.
Оскільки судом апеляційної інстанції під час розгляду справи допущено порушення норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що наявні підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції у вказаній частині.
Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у вказаній частині не відповідає також вимогам статті 236 ГПК України щодо обґрунтованості судового рішення, оскільки її ухвалено за неповного дослідження зазначених обставин та доказів у справі, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак, це судове рішення не можна визнати законним у розумінні положень цієї статті ГПК України. Тому згідно з частиною 4 статті 310 цього Кодексу оскаржувану постанову належить скасувати частково, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи господарському суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене у цій постанові, повно та всебічно дослідити усі зібрані у справі докази, надати їм правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
4.3.2 Касаційна скарга ОСОБА_3 на судові рішення в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_3 
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з грошовими вимогами до Боржника, зокрема, на загальну суму 11 210 804,92 грн (заява 2). Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_3 кредиторські вимоги останнього до Боржника виникли на підставі:
1)          Договору 1 (наведене в тексті оскаржуваних судових рішень скорочення)  - Договір №8/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103385 "Багатоструминна криволінійна машина безперервного лиття заготовок" від 02.07.2015. Вимоги на загальну суму 1 188 750,00 грн;
2)          Договору 2 - Договір №6/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103288 "Пристрій для підготовки шихти при виробництві агломерату" від 02.06.2015. Вимоги на загальну суму 650 750,00 грн; 
3)          Договору 3 - Договір №5/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №101790 "Пристрій для різання пластичних матеріалів" від 24.04.2015. Вимоги на загальну суму 260 000,00 грн; 
4)          Договору 4 - Договір №11/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №104369 "Кільцева машина для випалу вапняку" від 09.07.2015. Вимоги на загальну суму 1 095 000,00 грн;
5)          Договору 5 - Договір №10/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №104368 "Віброзвантажувач транспортних засобів" від 09.07.2015. Вимоги на загальну суму 1 290 000,00 грн;
6)          Договору 6 - Договір №7/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103289 "Пристрій для вторинного охолодження безперервно литих злитків" від 02.06.2015. Вимоги на загальну суму                         1 200 000,00 грн;

7)          Договору 7 - Договір №9/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103384 "Пробовідбірник для сипких матеріалів" від 02.07.2015. Вимоги на загальну суму 1 800 000,00 грн; 
8)          Договору 8 - Договір №4/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №101448 "Пристрій для розтарювання мішків з сипким матеріалом" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 280 000,00 грн; 
9)          Договору 9 - Договір №1/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101449 "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 540 000,00 грн; 
10)          Договору 10 - Договір №2/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101448 "Холодильник для прокату" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 775 000,00 грн;
11)          Договору 11 - Договір №4/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 95913 "Пристрій зони вторинного охолодження" від 10.07.2014. Вимоги на загальну суму 760 000,00 грн; 
12)          Договору 12 - Договір №3/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 95912 "Сталерозливний ківш" від 10.07.2014. Вимоги на загальну суму 759 500,00 грн; 
13)          Договору 13 - Договір №1/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 94672 "Шаблон для формування монолітних футерівок металургійних ємностей" від 28.03.2014. Вимоги на загальну суму       125 000,00 грн;
14)          Договору 14 - Договір №2/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 93809 "Вагоноперекидач" від 20.03.2014. Вимоги на загальну суму 412 500,00 грн;
15)          Договору 15 - Договір №6/13 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 89803 "Змішувач" від 23.12.2013. Вимоги на загальну суму 250 000,00 грн; 
16)          Договору 16 - Договір №3/13 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 89802 "Шаблон для виготовлення футеровки металургійних ковшів" від 17.12.2013. Вимоги на загальну суму 105 000,00 грн. 
Як вбачається з тексту оскаржуваних судових рішень, за встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій  дійшли наступних висновків. 
1. Щодо відхилення вимог в повному обсязі за договорами  2, 3,4,5,7,8,9,10,14, 15.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відхилення вимог Кредитора за Договорами 2, 3, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В апеляційному порядку ухвала місцевого господарського суду в цій частині не переглядалась. 
Щодо вимог за Договорами 4, 5, 7, 8, 9, 10, 14, 15, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про їх відхилення, у зв`язку з пропуском строку позовної давності за перші роки використання корисних моделей та за не підтвердженістю належними доказами вказаних вимог за наступні роки використання, а також через припинення дії частини договорів в останні роки такого використання.
2.  Щодо визнання та часткового визнання вимог за договорами 1, 6, 11, 12,13,16.
Судами попередніх інстанцій визнано повністю вимоги Кредитора за Договором 1 в розмірі 1 188 750, 00 грн, при цьому встановлено обставини переривання строку позовної давності по вимогам за 2015 рік використання корисної моделі шляхом звернення до суду. 
Суди попередніх інстанцій визнали частково вимоги Кредитора за Договором 6 за другий-третій роки використання корисної моделі - у розмірі  720 000,00 грн, однак відхилили вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності у сумі 480 000, 00 грн.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав частково вимоги Кредитора за Договором 11 за другий та третій роки використання корисної моделі - у розмірі  760 000,00 грн, однак відхилив вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності у сумі 60 000,00 грн.
Суди першої та апеляційної інстанції також визнали частково вимоги Кредитора за Договором 12 за перший, другий та третій роки використання корисної моделі - у розмірі 434 500,00 грн (при цьому встановлено обставини переривання строку позовної давності по вимогам за 2015-2016 роки), однак відхилили вимоги за четвертий рік в сумі 325 000, 00 грн у зв`язку з недоведеністю та припиненням дії договору.
Суди попередніх інстанцій за розглядом вимог за Договором 13 дійшли висновку про часткове їх визнання за використання корисної моделі за третій - половину четвертого  року використання  (2016 рік та  першу половину 2017 року) на загальну суму 94 750,00 грн, при цьому вимоги кредитора за другу половину 2017 року у розмірі 30 250,00 грн - судами відхилено, так як останні заявлені за період припинення дії договору.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав повністю вимоги Кредитора за Договором 16 за 2016-2017 роки використання корисної моделі у розмірі 105 000,00 грн.
Таким чином, за результатами попереднього засідання у справі №904/2104/19, судом першої інстанції було постановлено ухвалу від 14.11.2019, якою, зокрема, було визнано та окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" вимоги ОСОБА_3 по авторській винагороді у розмірі 3 303 00,00 грн та відхилено грошові вимоги кредитора з авторської винагороди у сумі 7 945 967,56 грн.
Як встановлено апеляційним господарським судом, ПАТ "ДМК" оскаржував в апеляційному порядку ухвалу господарського суду в частині визнання вимог        ОСОБА_3 за договорами 1, 6, 11, 12, 16, а в  іншій частині щодо відхилення  грошових вимог за договорами 4, 5, 7, 8, 9, 10, 12, 14, 15 апеляційний перегляд було здійснено за апеляційною скаргою самого кредитора - ОСОБА_3 .
За результатами розгляду апеляційних скарг ПАТ "ДМК" та ОСОБА_3 , судом апеляційної інстанції було ухвалено постанову від 05.02.2020, якою, зокрема, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 в частині грошових вимог ОСОБА_3 залишено без змін.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування судами норм матеріального й процесуального права та в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Як встановлено Судом з поданої касаційної скарги, ОСОБА_3 оскаржує вказані судові рішення в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_3 за договорами №11/15, №10/15, №9/15, №4/15, №1/15, №2/15, №2/14, №6/13, №3/14, а основні доводи скаржника зводяться до наступного:
1)          порушення судами попередніх інстанцій норм права з підстав віднесення грошових вимог кредитора по авторській винагороді у другу чергу, при цьому скаржником зазначено про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
2)          суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкових висновків щодо оцінки  обставин використання корисних моделей у першому та наступних роках такого використання, надавши перевагу доказам, наданим Боржником, не взявши до уваги той факт, що єдиним законодавчо встановленим  документом, що підтверджує факт використання корисної моделі у виробництві, є Акт за формою №ІВ-6;
3)          інші порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, а саме:
- відмовляючи за окремими договорами за останні роки використання корисних моделей, судами не взято до уваги той факт, що дія патенту за договором №3/14 припинена за закінченням терміну 23.07.2017, за договором №10/15 - 16.07.2017, за договором №9/15 - 07.07.2017, за договором №4/15 - 25.11.2016, за договором №2/14 - 04.06.2017, за договором №3/14 - 23.07.2017. При цьому, суди попередніх інстанцій відхилили вимоги за весь останній рік використання, хоча за розглядом грошових вимог іншого кредитора ОСОБА_2 за договором №3/14 судами зазначено наступне: "дія патенту припинена з 23.07.2017, відповідно з цієї дати припинились договірні зобов`язання Боржника по виплаті авторської винагороди". Отже, на думку кредитора, суди попередніх інстанцій мали визнати грошові вимоги за період використання корисних моделей до припинення дії договорів;
- залишаючи без змін оскаржувану ухвалу в частині відмови ОСОБА_3 у визнанні грошових вимог за Договором №1/15 (з підстав недоведення кредитором факту використання корисної моделі), суд апеляційної  інстанцій не звернув увагу на той факт, що грошові вимоги ОСОБА_2 за аналогічним Договором №1/15, що обґрунтовувались такими ж доказами,  визнані судами за 2016 рік використання корисної моделі "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" та внесені до реєстру вимог кредиторів Боржника.
Переглянувши в касаційному порядку винесену у справі ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. 
Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права з підстав віднесення грошових вимог кредитора по авторській винагороді у другу чергу колегія суддів вважає безпідставними, приймаючи до уваги наступне.
У даному випадку Суд констатує, що з дня введення КУзПБ в дію 21.10.2019 визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Таким чином, при розгляді судом першої інстанції в попередньому засіданні заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника, підлягали застосуванню положення ГПК України та КУзПБ, які є імперативними нормами права України, що регулюють порядок розгляду в господарських судах справ про банкрутство.
Частиною першою статті 64 КУзПБ унормовано, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:
1)          у першу чергу задовольняються:
-          вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;
-          вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України,'
-          вимоги кредиторів за договорами страхування,'
- витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді,'
-          витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;
2)          у другу чергу задовольняються:
-          вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);
3)          у третю чергу задовольняються:
-          вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів);
-          вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;
4)          у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;
5)          у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;
6)          у шосту чергу задовольняються інші вимоги.
Отже, даною нормою наведено вичерпний перелік вимог, які включаються до 2 черги задоволення, підстав розширеного тлумачення цієї норми Суд не вбачає. При цьому, незгода кредитора із визначеною законодавцем черговістю задоволення його вимог не є підставою для встановлення судом іншої черговості, ніж тієї, що визначена прямою нормою закону.
Суд також визнає безпідставними доводи скаржника про необхідність застосування приписів частини першої статті 112 ЦК України у спірних правовідносинах по принципу аналогії закону та аналогії права, оскільки положення вказаної статті визначають черговість задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи. В той час, як положеннями КУзПБ регулюється процедура та порядок задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Тому на відміну від норм цивільного кодексу, КУзПБ встановлює іншу пріоритетність при визначенні черговості вимог кредиторів, виходячи із інших принципів та завдання справедливого і пропорційного розподілу серед кредиторів майнової (конкурсної) маси боржника в умовах конфлікту інтересів, необхідності підпорядкування приватного інтересу більшості (дії пріоритету загального інтересу над приватним) та задоволення грошових вимог виключно в рамках процедури банкрутства, що унеможливлює застосування іншого нормативного регулювання задоволення вимог кредиторів за наявності відповідних прямих норм КУзПБ.
Посилання скаржника на приписи статті 92 Закону про банкрутство не мають юридичного значення, з огляду на втрату чинності даного закону з 21.10.2019, про що зазначено вище. 
Разом з тим, посилання скаржника на положення Методичних рекомендацій щодо заповнення реєстру вимог кредиторів, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 02.07.2010 № 788, Суд також визнає безпідставними, оскільки відповідно до пункту 1.2 цих Рекомендацій  Реєстр розроблено відповідно до вимог Закону про банкрутство, що втратив чинність (про що зазначено вище). При цьому, дані Методичні рекомендації є підзаконним нормативно-правовим актом, натомість КУзПБ має вищу юридичну силу та прийнятий пізніше.
Верховний Суд критично ставиться до аргументів скаржника щодо помилкових висновків судів попередніх інстанцій щодо підтвердження Актом за формою №1В-6 обставин використання корисних моделей лише у першому році такого використання, оскільки зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що відхиляючи грошові вимоги кредитора в цих частинах, суди першої та апеляційної інстанції виходили із дослідження усіх доказів в їх сукупності, при чому наданих як кредитором в підтвердження своєї позиції про використання певних корисних моделей у виробництві, так і наданих Боржником щодо спростування цих обставин. До того ж, вказані доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що в силу положень статті 300 ГПК виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Доводи скаржника про інші порушення норм процесуального права, зокрема щодо не врахування зазначених вище грошових вимог кредитора за період дії патенту в останньому році його використання, Судом відхиляються з підстав їх необґрунтованості, оскільки висновків про відхилення вимог за останні роки використання суди попередніх інстанцій дійшли за недоведеністю (за встановлених обставин, що доповнення до акта не затверджено уповноваженою особою боржника), що підтверджується змістом оскаржуваних судових рішень.
При цьому, суд касаційної інстанції погоджується з доводами скаржника щодо суперечливості висновків, зокрема, суду апеляційної інстанції про відхилення грошових вимог ОСОБА_3 за Договором №1/15 з підстав не доведення кредитором факту використання корисної моделі у виробництві Боржника, та зазначає наступне.
Так, здійснивши апеляційний перегляд ухвали місцевого господарського суду від 14.11.2019 за скаргою ОСОБА_3 в частині відмови останньому у визнанні грошових вимог за Договором №1/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101449 "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" від 26.03.2015, суд апеляційної інстанції погодився з висновком господарського суду про відхилення вказаних грошових вимог, враховуючи не доведення кредитором факту використання корисної моделі у спірний період.
При цьому, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що здійснивши апеляційний перегляд ухвали місцевого господарського суду від 14.11.2019 за скаргою ПАТ "ДМК" в частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 за Договором №1/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101449 "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" від 26.03.2015, апеляційний господарський суд підтримав висновки суду першої інстанції та зазначив, що доводи апелянта (ПАТ "ДМК") про невикористання у виробництві корисної моделі за договорами 5, 6 спростовуються відповідними актами, складеними, комісійно підписаними та затвердженими боржником.
Таким чином, на переконання Верховного Суду, висновки суду апеляційної інстанції в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_3 за Договором №1/15 через відсутність доказів факту використання корисної моделі у виробництві є суперечливими, враховуючи той факт, що при встановленні обставин використання цієї ж моделі за цим же договором при розгляді грошових вимог іншого кредитора, суд дійшов висновку про доведеність таких вимог.
Разом з тим, касаційна інстанція не має права здійснити перевірку наданих сторонами доказів в підтвердження своїх грошових вимог, оскільки оцінка доказів та достовірне з`ясування усіх фактичних обставин виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України.
Оскільки судом апеляційної інстанції під час розгляду справи допущено порушення норм процесуального права, зокрема статей 86, 236, 269, ГПК України, Верховний Суд вважає, що наявні підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції у вказаній частині.
Під час нового розгляду справи господарському суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене у цій постанові, повно та всебічно дослідити усі зібрані у справі докази, надати їм правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
4.3.3 Касаційна скарга ОСОБА_2 на судові рішення в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_2 
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з грошовими вимогами до Боржника, зокрема, на загальну суму 6 565 750,00 грн (заява 3). Відповідно до заяви ОСОБА_2 кредиторські вимоги останнього до Боржника виникли на підставі:
1) Договору 1(наведене в тексті оскаржуваних судових рішень скорочення) - Договір №8/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103385 "Багатоструминна криволінійна машина безперервного лиття заготовок" від 02.07.2015. Вимоги на загальну суму 1 148 750,00 грн; 
2) Договору 2 - Договір №6/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103288 "Пристрій для підготовки шихти при виробництві агломерату" від 02.06.2015. Вимоги на загальну суму 616 500,00 грн; 
3) Договору 3 - Договір №5/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №101790 "Пристрій для різання пластичних матеріалів" від 24.04.2015. Вимоги на загальну суму 260 000,00 грн;
4) Договору 4 - Договір №7/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103289 "Пристрій для вторинного охолодження безперервно литих злитків" від 02.06.2015. Вимоги на загальну суму       1200000,00 грн;
5) Договору 5 - Договір №4/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №101448 "Пристрій для розтарювання мішків з сипким матеріалом" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 280 000,00 грн; 
6) Договору 6 - Договір №1/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101449 "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 540 000,00 грн; 
7) Договору 7 - Договір №2/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101448 "Холодильник для прокату" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 775 000,00 грн;
8) Договору 8 - Договір №4/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 95913 "Пристрій зони вторинного охолодження" від 10.07.2014. Вимоги на загальну суму 900 000,00 грн; 
9) Договору 9 - Договір №3/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 95912 "Сталерозливний ківш" від 10.07.2014. Вимоги на загальну суму 740 500,00 грн; 
10) Договору 10 - Договір №3/13 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 89802 "Шаблон для виготовлення футеровки металургійних ковшів" від 17.12.2013. Вимоги на загальну суму 105 000,00 грн.
Як вбачається з тексту оскаржуваних судових рішень, за встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій  дійшли наступних висновків. 
1.          Щодо відхилення вимог в повному обсязі за Договорами 2, 3, 7.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відхилення вимог Кредитора за Договорами 2, 3, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В апеляційному порядку ухвала місцевого господарського суду в цій частині не переглядалась. Щодо вимог за Договором 7, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відхилення вказаних вимог Кредитора, у зв`язку з пропуском строку позовної давності за перший рік використання корисної моделі та за непідтвердженістю належними доказами вказаних вимог за другий-третій роки використання.
2.           Щодо часткового визнання вимог за Договорами 1, 4, 5, 6, 8, 9, 10.
Суди попередніх інстанцій за розглядом вимог за Договором 1 дійшли висновку про часткове їх визнання за використання корисної моделі за другий-третій роки використання  (2016 та  2017 роки) на загальну суму 713 250,00 грн, при цьому вимоги кредитора за перший рік використання у розмірі 475 500 грн - відхилені з підстав пропуску строку позовної давності.
Суди попередніх інстанцій за розглядом вимог за Договором 4 дійшли висновку про часткове їх визнання за використання корисної моделі за другий-третій роки використання  (2016 та  2017 роки) на загальну суму 720 000,00 грн, при цьому вимоги кредитора за перший рік використання у розмірі 480 000 грн - відхилені з підстав пропуску строку позовної давності.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав частково вимоги Кредитора за Договором 5 за другий рік використання корисної моделі - у розмірі  140 000,00 грн, однак відхилив вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності у сумі                      140 000,00 грн.
Суди попередніх інстанцій визнали частково вимоги Кредитора за Договором 6 за другий рік використання корисної моделі - у розмірі  270 000,00 грн, однак відхилили вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності у сумі 270 000, 00 грн.
Суди першої та апеляційної інстанції також визнали частково вимоги Кредитора за Договором 8 за другий та третій роки використання корисної моделі - у розмірі 760    000,00 грн, однак відхилили вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності у сумі                       140 000,00 грн.
Суди попередніх інстанцій визнали частково вимоги за Договором 9 за третій рік використання корисної моделі - у розмірі 292 500,00 грн, однак відхилили вимоги за перший-другий роки - з підстав пропуску строку позовної давності та вимоги за четвертий рік - у зв`язку з недоведеністю та припиненням дії патенту, тобто відхилено вимоги у загальному розмірі 448 000, 00 грн.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав частково вимоги Кредитора за Договором 10 за 2016 рік використання корисної моделі - у розмірі 52    500,00 грн, однак відхилив вимоги за 2017 рік у сумі 52 500,00 грн - у зв`язку з недоведеністю.
Таким чином, за результатами попереднього засідання у справі №904/2104/19, судом першої інстанції було постановлено ухвалу від 14.11.2019, якою, зокрема, було визнано та окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" вимоги ОСОБА_2 по авторській винагороді у розмірі 2 948 250,00 грн та відхилено грошові вимоги кредитора з авторської винагороди у сумі 3 655 662, 64 грн.
Як встановлено апеляційним господарським судом, ПАТ "ДМК" оскаржував в апеляційному порядку ухвалу господарського суду в частині визнання вимог        ОСОБА_2 за договорами 1, 4, 5, 6, 8, 10, а в частині щодо відхилення  грошових вимог за договорами 7, 9, 10 апеляційний перегляд було здійснено за апеляційною скаргою самого кредитора - ОСОБА_2 .
За результатами розгляду апеляційних скарг ПАТ "ДМК" та ОСОБА_2 , судом апеляційної інстанції було ухвалено постанову від 05.02.2020, якою, зокрема, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 в оскаржуваній частині грошових вимог ОСОБА_2 залишено без змін.
Як встановлено Судом з поданої касаційної скарги, ОСОБА_2 оскаржує вказані судові рішення в частині відхилення грошових вимог ОСОБА_2 за договорами №2/15, №3/14, №3/13, а основні доводи скаржника зводяться до наступного:
1)          порушення судами попередніх інстанцій норм права з підстав віднесення грошових вимог кредитора по авторській винагороді у другу чергу, при цьому скаржником зазначено про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
2)          суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкових висновків щодо оцінки  обставин використання корисних моделей у першому та наступних роках такого використання, надавши перевагу доказам, наданим Боржником, однак не взявши до уваги той факт, що єдиним законодавчо встановленим  документом, що підтверджує факт використання корисної моделі у виробництві, є Акт за формою №ІВ-6.
Судом касаційної інстанції вказані доводи ОСОБА_2 відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги ОСОБА_3 .
У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала та постанова судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині грошових вимог останнього - залишенню без змін.
4.3.4 Касаційна скарга боржника - ПАТ "ДМК" (оскарження судових рішень в частині визнання грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) 
А. Щодо визнання грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед)
Як було зазначено вище (за розглядом касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) в частині грошових вимог компанії до Боржника), судом першої інстанції постановлено ухвалу від 14.11.2019 (з урахуванням ухвали від 16.01.2020 про виправлення описки), якою, зокрема, було відхилено грошові вимоги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) у розмірі 13 808 610 110,16 грн та частково визнано грошові вимоги у розмірі: 
-           3 842,00 грн (1 черга задоволення) - судовий збір;
- 2 761 844 741,48 грн (4 черга задоволення) - основний борг та відсотки за кредитними договорами №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 (враховуючи Договір від 31.10.2013) та №K-DNI-15 від 07.07.2014 (враховуючи Договір від 11.07.2014),
- 8 755 838,97 грн (6 черга задоволення) - неустойка за кредитним договором №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 (враховуючи Договір від 31.10.2013).
За результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ "ДМК", судом апеляційної інстанції ухвалено постанову від 05.02.2020 (з урахуванням ухвали від 04.03.2020 про виправлення описки), якою, зокрема, було частково задоволено апеляційну скаргу Боржника та змінено оскаржувану ухвалу в частині грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), а саме було відхилено грошові вимоги у розмірі 16290489627,45 грн та частково визнано грошові вимоги у наступному розмірі:
-           3 842,00 грн (1 черга задоволення) - судовий збір,
-           288 721 063,16 грн (4 черга задоволення)  - частково основний борг та відсотки за кредитним договором №K-DNI-15 від 07.07.2014 (враховуючи Договір від 11.07.2014).
Зі змісту поданої касаційної скарги вбачається, що  ПАТ "ДМК" оскаржує вказані ухвалу та постанову в частині визнання грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), заявлених кредитором на підставі кредитного договору №K-DNI-15 від 07.07.2014 (враховуючи Договір від 11.07.2014) - за наведеними скороченнями в тексті оскаржуваних судових рішень - відповідно Договір 5 та Договір 6. 
При цьому, суд касаційної інстанції зазначає, оскільки за викладених вище обставин в результаті касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), зокрема і в частині визнання грошових вимог вказаного кредитора за кредитним договором №K-DNI-15 від 07.07.2014 (враховуючи Договір від 11.07.2014), то відповідно касаційна скарга ПАТ "ДМК", подана на ухвалу та постанову в частині задоволення вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), підлягає частковому задоволенню.
Разом з тим, основні доводи скаржника щодо не належної правової оцінки поданого листа аудиторської компанії "Loucas&Loucas" від 27.03.2017 як доказу переривання строку позовної давності, враховуючи той факт, що висновки суду апеляційної інстанції про задоволення/відхилення грошових вимог кредитора ставились в залежність від встановлення цим судом обставин пропуску строку позовної давності та оцінки доказів переривання такого строку, заслуговують на увагу та враховані Судом за розглядом касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
В. Щодо визнання грошових вимог ОСОБА_1 
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з грошовими вимогами до Боржника на загальну суму 23 691 058,27 грн. Відповідно до заяви ОСОБА_1 кредиторські вимоги останнього до Боржника виникли на підставі:
1)          Договору 1 (наведене в тексті оскаржуваних судових рішень скорочення) - Договір про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 51515 "Спосіб використання агломерату на агломераційній машині" від 11.11.2009. Вимоги на загальну суму 1 504 426,94 грн;
2)          Договору 2 - Договір №1/12 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 76654 "Пристрій для підготовки шихти при виробництві агломерату" від 04.09.2012. Вимоги на загальну суму 982 860,56 грн;
3)          Договору 3 - Договір №2/13 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 88361 "Вібророзвантажувач сипких матеріалів, що змерзлися і/або злежалися" від 31.07.2013. Вимоги на загальну суму                    150 404,77 грн;
4)          Договору 4 - Договір №3/13 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 89802 "Шаблон для виготовлення футеровки металургійних ковшів" від 17.12.2013. Вимоги на загальну суму 332 500,00 грн; 
5)          Договору 5 - Договір №6/13 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 89803 "Змішувач" від 23.12.2013. Вимоги на загальну суму 233 366,00 грн; 
6)          Договору 6 - Договір №1/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 94672 "Вагоноперекидач" від 20.03.2014. Вимоги на загальну суму 412 500,00 грн; 
7)          Договору 7 - Договір №2/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 93809 "Шаблон для формування монолітних футерівок металургійних ємностей" від 28.03.2014. Вимоги на загальну суму 875 000,00 грн; 
8)          Договору 8 - Договір №б/н про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 95912 "Сталерозливний ківш" без дати. Вимоги на загальну суму 1 656 000,00 грн; 
9)          Договору 9 - Договір №4/14 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 95913 "Пристрій зони вторинного охолодження" від 10.07.2014. Вимоги на загальну суму 1 490 000,00 грн; 
10)          Договору 10 - Договір №1/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101449 "Холодильник для прокату" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 810 000,00 грн; 
11)           Договору 11 - Договір №2/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101448 "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 940 000,00 грн; 
12)           Договору 12 - Договір №4/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №101448 "Пристрій для розтарювання мішків з сипким матеріалом" від 26.03.2015. Вимоги на загальну суму 940 000,00 грн; 
13)           Договору 13 - Договір №5/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №101790 "Пристрій для різання пластичних матеріалів" від 24.04.2015. Вимоги на загальну суму 780 000,00 грн; 
14)           Договору 14 - Договір №6/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103288 "Пристрій для підготовки шихти при виробництві агломерату" від 02.06.2015. Вимоги на загальну суму 1 849 500,00 грн; 
15)           Договору 15 - Договір №7/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103289 "пристрій для вторинного охолодження безперервно литих злитків" від 02.06.2015. Вимоги на загальну суму 1440 000,00 грн; 
16)           Договору 16 - Договір №8/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103385 "Багатоструминна криволінійна машина безперервного лиття заготовок" від 02.07.2015. Вимоги на загальну суму 1 426 500,00 грн; 
17)           Договору 17 - Договір №9/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №103384 "Пробовідбірник для сипких матеріалів" від 02.07.2015. Вимоги на загальну суму 2 160 000,00 грн; 
18)           Договору 18 - Договір №10/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №104368 "Віброзвантажувач транспортних засобів" від 09.07.2015. Вимоги на загальну суму 1 605 000,00 грн; 
19)           Договору 19 - Договір №11/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №104369 "Кільцева машина для випалу вапняку" від 09.07.2015. Вимоги на загальну суму 1320 000,00 грн; 
20)           Договору 20 - Договір №15/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №105974 "Вібротрамбовка для набивки футерівки жолобів доменної печі" від 15.10.2015. Вимоги на загальну суму 1 800 000,00 грн; 
21)           Договору 21 - Договір №16/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №105975 "Пристрій для розвантаження контейнерів" від 15.10.2015. Вимоги на загальну суму 810 000,00 грн; 
22)          Договору 22 - Договір №18/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель №107525 "Універсальний пристрій для налаштування роликів зони вторинного охолодження" від 07.12.2015. Вимоги на загальну суму 693 000,00 грн.
Як вбачається з тексту оскаржуваних судових рішень, за встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій  дійшли наступних висновків. 
1.          Щодо відхилення вимог в повному обсязі за Договорами 1, 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 21.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відхилення вимог Кредитора за Договорами 1, 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 21, у зв`язку з пропуском строку позовної давності за перші роки використання корисних моделей та за непідтвердженістю належними доказами вказаних вимог за наступні роки використання, а також через припинення дії частини договорів в останні роки такого використання.
2.           Щодо часткового визнання вимог за Договорами 3, 6, 9, 14, 15, 16, 22.
Суд першої інстанції визнав частково вимоги Кредитора за Договором 3 в розмірі             17 189,12 грн за 3-й рік  використання корисної моделі (2016), однак за 2013-2015 роки грошові вимоги  відхилив у зв`язку зі спливом строку позовної давності, за 2017-2018 роки - у зв`язку із припиненням дії патенту та дії договору. Суд апеляційної інстанції погодився з вказаним висновком місцевого господарського суду, при цьому зазначив, що вимоги кредитора за перший - другий роки використання корисної моделі (2013-2015) - заявлені з пропуском строку позовної давності, вимоги за 2016-2018 роки не підтверджені належними доказами, до того ж дія відповідного патенту є припиненою. 
Суди попередніх інстанцій за розглядом вимог за Договором 6 дійшли висновку про часткове їх визнання за використання корисної моделі за третій - половину четвертого  року використання  (2016 рік та  першу половину 2017 року) на загальну суму 94 750,00 грн, при цьому вимоги кредитора за перший - другий роки використання у розмірі 225 000 грн - заявлені з пропуском строку позовної давності та підлягають відхиленню,  вимоги за другу половину 2017 року та за 2018 рік у розмірі 92 750,00 грн - підлягають відхиленню, так як заявлені за період припинення дії патенту.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав частково вимоги Кредитора за Договором 9 за другий та третій роки використання корисної моделі - у розмірі  760 000,00 грн, однак відхилив вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності та вимоги за четвертий рік у зв`язку з припиненням дії патенту та відсутністю доказів використання у наведеному періоді, тобто відхилено вимоги у загальному розмірі 730 000,00 грн.
Суди першої та апеляційної інстанції також визнали частково вимоги Кредитора за Договором 14 за другий та третій роки використання корисної моделі - у розмірі 924750,00 грн, однак відхилили вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності та вимоги за четвертий рік у зв`язку з недоведеністю та припиненням дії патенту, тобто відхилено у загальному розмірі  924 750, 00 грн.
Суди попередніх інстанцій визнали частково вимоги Кредитора за Договором 15 за другий та третій роки використання корисної моделі - у розмірі 720 000,00 грн, однак відхилили вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності та вимоги за четвертий рік у зв`язку з недоведеністю та припиненням дії патенту, тобто відхилено у загальному розмірі 720 000, 00 грн.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав частково вимоги Кредитора за Договором 16 за другий та третій роки використання корисної моделі -у розмірі 713 250,00 грн, однак відхилив вимоги за перший рік використання корисної моделі з підстав пропуску строку позовної давності та вимоги за четвертий рік у зв`язку з недоведеністю та припиненням дії патенту, тобто відхилено у загальному розмірі 713 250,00 грн.
Судами попередніх інстанцій визнано частково вимоги Кредитора за Договором 22 по авторській винагороді за перший рік використання корисної моделі, однак встановлено, що кредитором не надано доказів використання корисної моделі у другому, третьому та четвертому роках, тому грошові вимоги в цій частині відхилено. При цьому, за розрахунками суду першої інстанції задоволено вимоги у розмірі 300 000, 00 грн та відхилено 393 000, 00 грн, апеляційним судом оскаржувану ухвалу в цій частині залишено без змін.
Таким чином, за результатами попереднього засідання у справі №904/2104/19, судом першої інстанції було постановлено ухвалу від 14.11.2019, якою, зокрема, було визнано та окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "ДМК" вимоги            ОСОБА_1 по авторській винагороді у розмірі 3 529 939,12 грн та відхилено грошові вимоги кредитора з авторської винагороди у сумі 20 161 119,15 грн.
Як встановлено апеляційним господарським судом, ПАТ "ДМК" оскаржував в апеляційному порядку ухвалу господарського суду в частині визнання вимог        ОСОБА_1 за Договорами 3, 6, 11, 13, 14, 16, 22, а в  іншій частині щодо відхилення  грошових вимог за Договорами 1, 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 21 апеляційний перегляд було здійснено за апеляційною скаргою самого кредитора - ОСОБА_1 .
За результатами розгляду апеляційних скарг ПАТ "ДМК" та ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції було ухвалено постанову від 05.02.2020, якою, зокрема, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 в частині грошових вимог ОСОБА_1 залишено без змін.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування судами норм матеріального й процесуального права та в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Переглянувши в касаційному порядку прийняті у справі ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ПАТ "ДМК" підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. 
Як встановлено Судом зі змісту поданої касаційної скарги, ПАТ "ДМК" оскаржує вказані судові рішення в частині задоволення грошових вимог ОСОБА_1 , а основні доводи скаржника зводяться до наступного:
1)          порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права з підстав неналежної оцінки наступних обставин:
-          кредитором не доведено свого авторства у створені корисних моделей, при цьому суди не застосували правових норм статей 8, 9 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", докази відповідності формул корисних моделей вимогам новизни відсутні;
- корисні моделі, зазначені у вказаних договорах, були введені в експлуатацію;
- недоведеність корисного ефекту від вказаних корисних моделей;
2)          неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 238, 239, 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, вчиненого представником ПАТ "ДМК" Нагорняком В.Ф. з перевищенням повноважень (не врахування правової позиції Верховного Суду, яка була висловлена у справах №910/8794/16, №922/2178/18, №668/13907/13, №760/8121/16-ц);
3)          порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права з підстав неправильного математичного обрахунку суми винагороди за перший рік використання корисної моделі за Договором 22, що мало наслідком завищення розміру винагороди на 69 000, 00 грн.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
Аналіз приписів статті 23 Закону про банкрутство (чинного на момент звернення із грошовими вимогами кредиторів у даній справі) та положень статті 45 КУзПБ, дає підстави стверджувати, що кредитор, подаючи до господарського суду відповідну заяву з вимогами до боржника, самостійно визначає розмір таких вимог та підтверджує їх відповідними документами, при цьому, до обов`язків суду при розгляді відповідних заяв входить саме перевірка їх обґрунтованості та наявності документів, що підтверджують відповідні вимоги.
Суд зазначає, що в процедурі банкрутства при розгляді заяви з грошовими вимогами до боржника, господарський суд не вирішує спір по суті, а лише перевіряє обґрунтованість грошових вимог кредиторів, у зв`язку з чим, вирішення спору між боржником та кредитором щодо авторства у створенні корисних моделей не може бути предметом розгляду та дослідження в попередньому засіданні, позаяк такий спір має вирішуватись відповідним судом у позовному провадженні із врахуванням положень статті 7 КУзПБ.
Таким чином, твердження ПАТ "ДМК" про ненадання судами попередніх інстанцій належної оцінки обставинам, не доведення кредитором свого авторства у створені корисних моделей та щодо відсутності доказів відповідності формул корисних моделей вимогам новизни є необґрунтованими та безпідставними.
Доводи скаржника про ненадання судами належної оцінки обставинам щодо відсутності в матеріалах справи доказів, які б підтверджували отримання ПАТ "ДМК" доходу (чи іншого економічного ефекту) від використання корисної моделі за певними патентами спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень. При цьому, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що враховуючи приписи частини третьої статті 9 Закону України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі", уклавши з кредитором договір 9, боржник передбачив у ньому розмір та умови виплати кредитору винагороди, отже визнав наявність економічної цінності корисної моделі для підприємства.
Аргументи скаржника стосовно неправильного застосування судами попередніх інстанцій статей 238, 239, 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, вчиненого представником ПАТ "ДМК" Нагорняком В.Ф. з перевищенням повноважень (не врахування правової позиції Верховного Суду, яка була висловлена у справах №910/8794/16, №922/2178/18, №668/13907/13, №760/8121/16-ц), Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Аналізуючи вказані доводи скаржника Верховний Суд враховує судову практику щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень та враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 27.06.2018 у справі №668/13907/13-ц.
За змістом положень статей 11, 509, 526, 599 ЦК України зобов`язальні правовідносини виникають, у тому числі, з договорів, які мають виконуватися належним чином відповідно до їх умов та вимог законодавства, припинення яких обумовлюється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).
Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).
На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.
Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.
З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.
Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України постановах від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16, від 12.04.2017 у справі №6-72цс17.
Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 27.06.2018 у справі №668/13907/13-ц).
Колегія суддів враховує сталу практику Верховного Суду та повторно зазначає, що в процедурі банкрутства при розгляді заяви з грошовими вимогами до боржника, господарський суд не вирішує спір по суті, а лише перевіряє обґрунтованість грошових вимог кредиторів, у зв`язку з чим, вирішення спору між боржником та кредитором щодо визнання недійсним договору, укладеного представником ПАТ "ДМК" з перевищенням повноважень, не може бути предметом розгляду та дослідження в попередньому засіданні, позаяк такий спір має вирішуватись відповідним судом у позовному провадженні в межах справи про банкрутство з урахуванням частини другої статті 7 КУзПБ.
Верховний Суд зазначає, що у межах провадження у справі про банкрутство, господарський суд, розглядаючи питання визнання грошових вимог кредиторів, виходить з принципу правомірності  договірних відносин між сторонами.  
Таким чином, доводи скаржника в цій частині Суд визнає безпідставними, оскільки визнаючи вимоги ОСОБА_1 за відповідними договорами, суди попередніх інстанцій правомірно виходили з презумпції правомірності цих договорів.
При цьому, під час встановлення обставин вчинення боржником дій щодо схвалення вказаних договорів, суд апеляційної інстанції керувався висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.01.2019 у справі №904/887/18, від 20.03.2019 у справі № 910/2822/16.
Колегія суддів також погоджується з обґрунтованістю висновків судів попередніх інстанцій щодо того, що посилання скаржника на Положення по організації патентно-ліцензійної, винахідницької та раціоналізаторської роботи на ПАТ "ДМК", яким визначено максимально допустимий розмір авторської винагороди за третій та наступні роки використання корисних моделей є безпідставними, оскільки правовідносини між сторонами за вказаними договорами регулюються умовами укладених у встановленому порядку цих договорів, за встановлених цими судами обставин, що Боржником не надано доказів внесення відповідних змін до спірних договорів.
На підставі вищевикладеного, Суд дійшов висновку про безпідставність доводів скаржника щодо не врахування правової позиції Верховного Суду, яка була висловлена у справах №910/8794/16, №922/2178/18, №668/13907/13, №760/8121/16-ц, оскільки предметом розгляду у вказаних справах був спір про визнання правочинів недійсними, коли у даній справі предметом розгляду попереднього засідання була заява кредитора з вимогами до боржника на предмет її обґрунтованості та наявності документів, що підтверджують відповідні вимоги.
Щодо доводів скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права з підстав неправильного математичного обрахунку суми винагороди за перший рік використання корисної моделі за Договором 22 Суд зазначає наступне.
Як зазначалось вище, з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд при розгляді питання щодо обсягу заявлених кредитором грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення таким кредитором розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.
Судами попередніх інстанцій визнано частково вимоги Кредитора за Договором 22 по авторській винагороді за перший рік використання корисної моделі, однак встановлено, що кредитором не надано доказів використання корисної моделі у другому, третьому та четвертому роках, тому грошові вимоги в цій частині відхилено. При цьому, за розрахунками суду першої інстанції задоволено вимоги у розмірі 300000, 00 грн та відхилено 393 000, 00 грн.  
Вимоги ОСОБА_1 за Договором 22, як вбачається з матеріалів справи та  встановлено судами, заявлені у розмірі 693 000, 000 грн. Дослідивши умови договору та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції частково визнав грошові вимоги кредитора до Боржника за Договором 22 по авторській винагороді за перший рік використання корисної моделі, а за наступні роки використання - вимоги відхилені за недоведеністю. При цьому, з тексту ухвали від 14.11.2019 вбачається, що судом першої інстанції визнано вимоги кредитора за перший рік використання на підставі наступних доказів: Акта про використання об`єкта права інтелектуальної власності від 13.06.2016 та наказу Боржника від 29.11.2016 про виплату винагороди авторам у розмірі 3 000 000,00 грн. Оскільки судом відхилено вимоги у розмірі 393 000, 00 грн за 2, 3, 4 роки використання, логічним є факт визнання вимог на загальну суму 300 000, 00 грн за перший рік використання, що підтверджується загальним розміром визнаних грошових вимог кредитора (як суми вимог за певними договорами) у резолютивній частині ухвали.
За апеляційним переглядом справи при дослідженні вимог ОСОБА_1 по авторській винагороді за Договором 22 (патент №107525 на корисну модель "Універсальний пристрій для налаштування роликів зони вторинного охолодження") за апеляційною скаргою ПАТ "ДМК" судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до угоди про розподіл авторської винагороди, ОСОБА_1 визначена авторська винагорода у розмірі 7,7% (т.с. 112, а.с. 46). При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про залишення ухвали від 14.11.2019 в частині грошових вимог ОСОБА_1 без змін.
Водночас, за результатом апеляційного перегляду справи при дослідженні вимог ОСОБА_1 по авторській винагороді за Договором 22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції зазначено, оскільки кредитором не надано доказів використання корисної моделі у другому, третьому та четвертому роках, судом першої інстанції правомірно відхилено вимоги у розмірі 462 000,00 грн (т.с. 112, а.с. 62). 
Разом з тим, вказані висновки суду апеляційної інстанції є суперечливими, враховуючи той факт, що за результатом апеляційного перегляду справи в частині грошових вимог ОСОБА_1 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 було залишено без змін, тобто за Договором 22 визнані вимоги у розмірі 300 000, 000 грн та відхилені - 393 000, 00 грн. 
При цьому, за встановлених судом обставин щодо частки ОСОБА_1 у розмірі 7,7% від загальної суми винагороди авторам у розмірі 3 000 000,00 грн, арифметично вірним буде підрахунок авторської винагороди кредитора у розмірі 231 000, 00 грн, що в сумі з розміром у 462 000,00 грн (зазначеним апеляційним судом в мотивувальній частині постанови) складе 693 000,00 грн.
Разом з тим, касаційна інстанція не має права самостійно встановлювати правильність розрахунків розміру заборгованості на підставі поданих сторонами доказів, як і здійснювати їх перерахунок, оскільки достовірне з`ясування цих фактичних обставин виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України.
Оскільки судом апеляційної інстанції під час розгляду справи допущено порушення норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції у вказаній частині та передачі справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи господарському суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене у цій постанові, перевірити правильність розрахунку заборгованості щодо авторської винагороди ОСОБА_1 за договором 22 (патент №107525 на корисну модель "Універсальний пристрій для налаштування роликів зони вторинного охолодження") на підставі повного та всебічного дослідження усіх зібраних у справі доказів та прийняти законне та обґрунтоване рішення у вказаній частині.
C. Щодо визнання грошових вимог ОСОБА_2 
Як було зазначено вище (за розглядом касаційної скарги ОСОБА_2 ) апеляційним господарським судом встановлено, що ПАТ "ДМК" оскаржував в апеляційному порядку ухвалу господарського суду в частині визнання вимог ОСОБА_2 за договорами 1, 4, 5, 6, 8, 10, а в частині щодо відхилення  грошових вимог за договорами 7, 9, 10 апеляційний перегляд було здійснено за апеляційною скаргою самого кредитора - ОСОБА_2 .
За результатами розгляду апеляційних скарг ПАТ "ДМК" та ОСОБА_2 , судом апеляційної інстанції було ухвалено постанову від 05.02.2020, якою, зокрема, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 в оскаржуваній частині грошових вимог ОСОБА_2 залишено без змін.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування судами норм матеріального й процесуального права та в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Як встановлено Судом з поданої касаційної скарги, ПАТ "ДМК" оскаржує вказані судові рішення в частині задоволення грошових вимог ОСОБА_2 , а основні доводи скаржника зводяться до наступного:
1)          порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права з підстав неналежної оцінки наступних обставин:
-          кредитором не доведено свого авторства у створені корисних моделей, при цьому суди не застосували правових норм статей 8, 9 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", докази відповідності формул корисних моделей вимогам новизни відсутні,
-          корисні моделі, зазначені у вказаних договорах, були введені в експлуатацію, 
-          недоведеність корисного ефекту від вказаних корисних моделей.
2)          неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 238, 239, 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, вчиненого представником ПАТ "ДМК" Нагорняком В.Ф. з перевищенням повноважень (не врахування правової позиції Верховного Суду, яка була висловлена у справах №910/8794/16, №922/2178/18, №668/13907/13, №760/8121/16-ц);
3)          інші порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права а саме статей 236, 237 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Переглянувши в касаційному порядку винесені у справі ухвалу та постанову судів в оскаржуваній частині, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ПАТ "ДМК" підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. 
Доводи скаржника про ненадання судами належної оцінки обставинам щодо не доведення кредитором свого авторства у створені корисних моделей, щодо відсутності доказів відповідності формул корисних моделей вимогам новизни, щодо введення зазначених у договорах корисних моделей в експлуатацію, щодо недоведеності корисного ефекту від вказаних корисних моделей відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів скаржника в частині розгляду грошових вимог ОСОБА_1 .
Аргументи ПАТ "ДМК" стосовно того, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статті 238, 239, 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, вчиненого представником ПАТ "ДМК" Нагорняком В.Ф. з перевищенням повноважень Суд також визнає необґрунтованими та відхиляє з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів скаржника в частині розгляду грошових вимог ОСОБА_1 .
При цьому, Суд касаційної інстанції погоджується з доводами скаржника щодо суперечливості висновків, зокрема, суду апеляційної інстанції в частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 за Договором №1/15, та зазначає наступне.
Здійснивши апеляційний перегляд ухвали місцевого господарського суду від 14.11.2019 за скаргою ПАТ "ДМК" в частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 за Договором №1/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101449 "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" від 26.03.2015, апеляційний господарський суд підтримав висновки суду першої інстанції та зазначив, що доводи апелянта (ПАТ "ДМК") про невикористання у виробництві корисної моделі за договорами 5, 6 спростовуються відповідними актами, складеними, комісійно підписаними та затвердженими боржником.
Водночас, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що здійснивши апеляційний перегляд ухвали місцевого господарського суду від 14.11.2019 за скаргою ОСОБА_3 в частині відмови останньому у визнанні грошових вимог за Договором №1/15 про уступку права на отримання патенту України на корисну модель № 101449 "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" від 26.03.2015, суд апеляційної інстанції погодився з висновком господарського суду про відхилення вказаних грошових вимог, враховуючи не доведення кредитором факту використання корисної моделі у спірний період.
Таким чином, на переконання Верховного Суду, висновки суду апеляційної інстанції в частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 за Договором №1/15 є суперечливими, враховуючи той факт, що при встановленні обставин використання цієї ж моделі за цим же договором при розгляді грошових вимог іншого кредитора - ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про недоведеність таких вимог.
Разом з тим, касаційна інстанція не має права здійснити перевірку наданих сторонами доказів в підтвердження своїх грошових вимог, оскільки оцінка доказів та достовірне з`ясування усіх фактичних обставин виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України.
Оскільки судом апеляційної інстанції під час розгляду справи допущено порушення норм процесуального права, зокрема статей 86, 236, 269, ГПК України, Верховний Суд вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції у вказаній частині.
Під час нового розгляду справи господарському суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене у цій постанові, повно та всебічно дослідити усі зібрані у справі докази, надати їм правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
D. Щодо визнання грошових вимог ОСОБА_3 
Як було зазначено вище (за розглядом касаційної скарги ОСОБА_3 ) апеляційним господарським судом встановлено, що ПАТ "ДМК" оскаржував в апеляційному порядку ухвалу господарського суду в частині визнання вимог ОСОБА_3 за Договорами 1, 6, 11, 12, 16, а в  іншій частині щодо відхилення  грошових вимог за Договорами 4, 5, 7, 8, 9, 10, 12, 14, 15 апеляційний перегляд було здійснено за апеляційною скаргою самого кредитора - ОСОБА_3 .
За результатами розгляду апеляційних скарг ПАТ "ДМК" та ОСОБА_3 , судом апеляційної інстанції було ухвалено постанову від 05.02.2020, якою, зокрема, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 в частині грошових вимог ОСОБА_3 залишено без змін.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування судами норм матеріального й процесуального права та в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Як встановлено Судом з поданої касаційної скарги, ПАТ "ДМК" оскаржує вказані судові рішення в частині визнання грошових вимог ОСОБА_3 , а основні доводи скаржника зводяться до наступного:
1)          порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права з підстав неналежної оцінки наступних обставин:
-          кредитором не доведено свого авторства у створені корисних моделей, при цьому суди не застосували правових норм статей 8, 9 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", докази відповідності формул корисних моделей вимогам новизни відсутні,
-          корисні моделі, зазначені у вказаних договорах, були введені в експлуатацію, 
-          недоведеність корисного ефекту від вказаних корисних моделей;
2)          неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 238, 239, 241 ЦК України, щодо наступного схвалення правочину, вчиненого представником ПАТ "ДМК" Нагорняком В.Ф. з перевищенням повноважень (не врахування правової позиції Верховного Суду, яка була висловлена у справах №910/8794/16, №922/2178/18, №668/13907/13, №760/8121/16-ц);
3)          інші порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права а саме статей 236, 237 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Переглянувши в касаційному порядку винесені у справі ухвалу та постанову судів в оскаржуваній частині, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ПАТ "ДМК"  в цій частині не підлягає задоволенню, виходячи з такого. 
Доводи скаржника про ненадання судами належної оцінки обставинам щодо не доведення кредитором свого авторства у створені корисних моделей, щодо відсутності доказів відповідності формул корисних моделей вимогам новизни, щодо введення зазначених у договорах корисних моделей в експлуатацію, щодо недоведеності корисного ефекту від вказаних корисних моделей відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів скаржника в частині розгляду грошових вимог ОСОБА_1 .
Аргументи ПАТ "ДМК" стосовно того, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статті 238, 239, 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, вчиненого представником ПАТ "ДМК" Нагорняком В.Ф. з перевищенням повноважень Суд також визнає необґрунтованими та відхиляє з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів скаржника в частині розгляду грошових вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права Суд також визнає необґрунтованими та такими, що зводяться до спонукання суду касаційної інстанції здійснити переоцінку наявних в матеріалах справи письмових доказів, що у розумінні статті 300 ГПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновків про те, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційна скарга ПАТ "ДМК" в цій частині підлягає залишенню без задоволення, а ухвала та постанова судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині визнання грошових вимог ОСОБА_3 - залишенню без змін.
4.3.5 Касаційна скарга ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" на судові рішення в частині відхилення грошових вимог ПАТ "Алчевський коксохімічний завод"
Як встановлено Судом з поданої касаційної скарги, основні доводи ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" зводяться до наступного:
1)          порушення норм права судом першої інстанції, зокрема положень частини восьмої статті 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини 4 статті 196, статей 219 - 220 ГПК України, з підстав неналежного місця проведення судового засідання, а саме за межами суду, та порушення таємниці нарадчої кімнати;
2)           порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема, частини четвертої статті 120 ГПК України, з підстав неналежного повідомлення скаржника про дату та місце судового засідання, що мало наслідком розгляд справи без участі його представника;
3)           судами не прийнято до уваги, що скаржником в підтвердження своїх кредиторських вимог подані належні та достатні докази, а врахування судами висновків  Верховного Суду, викладених в постановах від 01.08.2019 у справі №927/313/18, від 11.09.2019 у справі №902/1260/15 та від 25.02.2019 у справі 909/327/18 (щодо належності та допустимості доказів) є помилковим, оскільки:
a)          є необхідність відступлення від правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 (відповідно до якої акт звірки не є первинним документом), оскільки є інша правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 09.07.2019 у справі №903/849/17;
b)          є необхідність відступлення від практики Верховного Суду, висловленої у постанові від 21.08.2019 у справі № 910/12809/16 (відповідно до якої ксерокопії документів не можуть вважатись допустимими доказами у справі), оскільки є інша правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 15.05.2018 у справі №909/714/16, від 05.09.2019 у справі 463/133/15-к;
4)          ігнорування судами висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 29.03.2018 у справі № 19/49-10 (щодо призначення експертизи).

Доводи ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про порушення норм права судом першої інстанції з огляду на неналежне місце проведення судового засідання та порушення таємниці нарадчої кімнати Верховним Судом відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
Доводи скаржника про порушення норм процесуального права місцевим господарським судом з підстав неналежного повідомлення скаржника про дату та місце судового засідання, колегія суддів вважає безпідставними, приймаючи до уваги наступне.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 29.10.2019 представником ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" адвокатом Ткаченком С. у судовому засіданні у справі № 904/2104/19 було заявлено відвід головуючому у справі № 904/2104/19 судді Владимиренко І.В.
Ухвалою суду від 29.10.2019, яка постановлена за наслідками розгляду вказаної заяви про відвід судді Владимиренка І.В., було, зокрема, відкладено попереднє засідання на 14.11.2019 о 12:00 год. Апеляційним судом встановлено, що при проголошенні цієї ухвали був присутній представник кредитора.
За тим, з метою забезпечення належних умов для розміщення значної кількості представників кредиторів у попередньому судовому засіданні, ухвалою господарського суду від 06.11.2019 призначено судове засідання на 14.11.2019 о 12:00 год. у приміщенні актової зали Соборної районної у місті Дніпрі ради.
Колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду встановлено, що у відповідності до вимог чинного законодавства України зазначена ухвала від 06.11.2019 опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень та надіслана на адресу учасників справи. Згідно даних офіційного сайту "Укрпошта" поштове відправлення за №493001049649 отримано скаржником 11.11.2019.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвалою від 06.11.2019 було змінено лише місце проведення судового засідання, що, враховуючи місцерозташування Соборної у місті Дніпрі ради, не позбавило скаржника прийняти участь у судовому засіданні місцевого господарського суду.
Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ГПК України, однією із основних засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
За змістом частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Європейський суд з прав людини у пункті 41 свого рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З тексту оскаржуваної ухвали суду від 14.11.2019 вбачається, що клопотання ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про відкладення розгляду справи мотивоване тим, що суд, зокрема, не забезпечив кредиторам їх право бути належним чином завчасно повідомленим про місце судового засідання. Разом з тим, дане клопотання представником скаржника було подане до приміщення господарського суду 14.11.2019 за дві години до початку попереднього судового засідання.
З огляду на встановлені обставини участі представника скаржника адвоката  Ткаченка С. у судовому засіданні 29.10.2019, на якому відкладено попереднє засідання на 14.11.2019, отримання завчасно копії ухвали суду від 06.11.2019, якою змінено лише місце проведення судового засідання з метою створення належних умов для забезпечення участі близько 250-ти кредиторів, особистого подання до місцевого суду клопотань за дві години до початку цього засідання, враховуючи  обов`язок учасника у справі добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх судів, що участь у даному засіданні суб`єктивно залежала від самого скаржника. 
Таким чином, твердження ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про те, що суд не забезпечив скаржнику його право бути належним чином завчасно повідомленим про місце судового засідання є необґрунтованими та безпідставними.
Аргументи скаржника стосовно того, що судами не прийнято до уваги подання скаржником в підтвердження своїх кредиторських вимог належних та достатніх доказів, Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" звернулось до суду із грошовими вимогами до боржника на загальну суму 927 562 661,93 грн та 3842,00 грн судового збору.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Заяви Кредитора вимоги останнього до Боржника виникли на підставі:
1)          Договору №03-11/10-125ю/10-0190-02 від 03.01.2010 (далі - Договір 1), укладеного між ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" як постачальником та ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" як покупцем, (вимоги у розмірі 1268629,10 грн - сума основного боргу, що виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо оплати за поставлену продукцію відповідно до цього договору за період з 31.01.2010 по 28.02.2011);
2)          Договору № 61/954ю/27-009-02 від 01.01.2007 (далі - Договір 2), укладеного між ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" як постачальником та ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" як покупцем, (вимоги у розмірі 926 294 032,83 грн - сума основного боргу, що виник у зв`язку із неналежним виконанням боржником зобов`язань щодо оплати поставленого товару).
Пунктом 1.1. Договору 1 передбачено, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця дріб`язок коксовий, відповідний ТУ У 322-00190443-011-96, марки МК-1, МК-2, надалі по тексту - продукція. Згідно пункту 2.1. покупець зобов`язаний прийняти продукцію та провести повний розрахунок за фактично поставлену постачальником продукцію, згідно умов, строків та цін вказаних в специфікаціях до даного договору, що є його невід`ємною частиною. У відповідності до пункту 4.2. цього договору оплата за поставлену продукцію здійснюється протягом десяти банківських днів з моменту виставлення рахунку
За умовами Договору 2 пунктом 1.1. передбачено, що  постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі 2, кокс доменний, іменований далі по тексту - товар - сортамент, кількість та ціна якого зазначено в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, що є його невід`ємною частиною. Згідно пункту 2.1. кількість товару оговорюється в специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до пункту 3.1. ціна товару за одиницю та за позиціями зазначається в специфікаціях до договору. Ціна товару приймається на умовах, викладених в специфікаціях до договору. Згідно пункту 5.2. розрахунки за поставлену партію товару здійснюються шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 3-х банківських днів від дати надання покупцю документів, зазначених в пункті 6.1. цього договору. У відповідності до пункту 6.1. договору 2 постачальник зобов`язаний повідомляти покупця про здійсненні відвантаження товару протягом 24 годин, а також протягом 3 днів з моменту відвантаження надати покупцю (його представнику) оригінали наступних документів: рахунок-фактура; сертифікат (посвідчення) якості; залізнична накладна; податкова накладна.
Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження вказаних вимог до Боржника за Договорами 1, 2 кредитором подано:
-          копію Договору 1 з протоколами розбіжностей та погодження розбіжностей; розрахунок суми вимог до боржника; 
-          копію Договору 2 з протоколами розбіжностей та погодження розбіжностей; 
-          розрахунок суми вимог до боржника; 
-          роздруківку з офіційного сайту ПАТ "ДМК" - "Річна інформація емітента цінних паперів за 2017 рік" на 5 арк.; 
-          роздруківку з офіційного сайту ПАТ "ДМК" - "Річна інформація емітента цінних паперів за 2018 рік" на 5 арк.; 
-          копію 1 (першої), 50 (п`ятдесятої), 69 (шістдесят дев`ятої) та останньої сторінки Акту про результати виїзної планової перевірки ПАТ "ДМК" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014;
В ході судового розгляду заяви Кредитора на адресу суду від Кредитора надійшли на електронному носієві: скан-копії залізничних накладних та документ Microsoft Excel з переліком фінансових операцій.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, інших документів, що підтверджують грошові вимоги ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" до Боржника, Кредитором долучено до матеріалів справи не було.
Повідомленням про розгляд грошових вимог та повторним повідомленням про розгляд грошових вимог розпорядник майна не визнав грошові вимоги кредитора в повному обсязі, оскільки кредитором документально не підтверджено розмір грошових вимог до боржника.
Боржник не визнав грошові вимоги кредитора, подавши заяву про відхилення грошових вимог кредитора. Окрім того, Боржником до господарського суду подано, серед іншого, окрему заяву про застосування до грошових вимог кредитора строків позовної давності від 14.08.2019, заяву про неможливість надання суду витребуваних документів від 20.09.2019; заяву про неналежність доказів від 09.10.2019.
Як зазначалось вище, судами попередніх інстанцій встановлено, що в порядку статті 23 Закону про банкрутство до місцевого господарського суду із заявою про визнання кредитором на суму 927 562 661,93 грн звернулось ПАТ "Алчевський коксохімічний завод".
Відповідно до частини другої статті 25 Закону про банкрутство, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.
Нормами частини другої статті 47 КУзПБ також передбачено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
Отже, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15, від 16.05.2018 у справі № 910/20378/16), від 16.05.2018 у справі №     924/628/17 ).
Надавши оцінку поданим ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" доказам, судами попередніх інстанцій встановлено, що Кредитором до заяви з вимогами до боржника не додано документи первинного бухгалтерського обліку за поставками, здійсненими відповідно до умов Договору 1 та Договору 2 (акти приймання-передачі продукції, видаткові накладні, рахунки-фактури або будь-які інші документи, які дають змогу встановить кількість поставленої продукції та її ціну). Також, кредитором не додано специфікації, які, як зазначено у Договорі 1 та Договорі 2 можуть визначати ціну та строк оплати продукції.
До того ж, судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зроблені висновки, що ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, відповідно до якої акт звірки не є первинним документом.
В обґрунтування підстав для відступлення від даного висновку скаржник вказує, що:
1)          у постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 905/1562/18 зазначено: "При дослідженні наявності зазначених в ч. 1 cт. 264 ЦК України обставин необхідно врахувати, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій";
2)          у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №904/6726/17 зазначено: "Крім того, як встановили суди, 01.07.2014 між сторонами договорів поставки був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, в якому сторони засвідчили наявність у позивача перед постачальником заборгованості станом на 01.07.2014 у розмірі 2 136 439,57 грн, що, як правильно зазначили суди, свідчить про те, що відповідач своїми діями шляхом підписання акту звірки взаємних розрахунків визнав наявність у нього заборгованості за договорами поставки у заявленому до стягнення розмірі";
3)          у постанові від 09.07.2019 у справі №903/849/17 Верховний Суд, залишаючи рішення попередніх судів без змін, вказав: "Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу за основним зобов`язанням, а саме: підписав 09.12.2014 акт звіряння по рахунку(ах) за 01.01.2014 - 08.12.2014, який, хоча і не є первинним документом, що засвідчує факт господарської операції, однак у розумінні статті 264 Цивільного кодексу України є дією, що свідчить про визнання відповідачем наявності свого боргу... Підписання відповідачем акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання ним такого боргу".
Щодо посилань скаржника на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 05.06.2019 у справі № 905/1562/18, Суд зазначає, що відповідна судова практика стосується застосування приписів частини 1 статті 264 ЦК України, яка визначає підстави для переривання строку позовної давності вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.05.2019 у справі №904/6726/17 та від 09.07.2019 у справі №903/849/17, підписання акта звірки взаємних розрахунків стороною правочину є визнанням наявності у неї заборгованості за таким правочином. При цьому, зазначена судова практика не суперечить правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.03.2019  у справі № 910/1389/18.
Крім того, Суд враховує правову позицію, викладену у пункті 107 постанови Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18, відповідно до якої акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. 
На підставі вищевикладеного Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано необхідність відступлення від відповідної практики Верховного Суду, яка вказує на те, що акт звірки взаємних розрахунків не є первинним документом. Більш того, врахування вказаних правових висновків не було покладено судами в основу оскаржуваних судових рішень та єдиною підставою для відхилення грошових вимог кредитора, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено обставини не підтвердження первинними документами заявлених кредитором вимог.
Також, судами попередніх інстанцій визнано неналежними доказами надані на електронному носієві: сканкопії залізничних накладних та документ Microsoft Exsel з переліком фінансових операцій, оскільки дані документи не вставнолюють за якими договорами були здійснені поставки, з даних документів неможливо ідентифікувати договірні відносини, вартість продукції, яка поставляється.
Посилання скаржника на роздруківку з офіційного сайту ПАТ "ДМК" "Річна інформація емітента цінних паперів за 2017 рік"; роздруківку з офіційного сайту ПАТ "ДМК" "Річна інформація емітента цінних паперів за 2018 рік"; витяг з акту про результати виїзної планової перевірки ПАТ "ДМК" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, судами попередніх інстанцій визнано неналежними вказані докази, оскільки вони не встановлюють розмір заборгованості боржника перед кредитором та не є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що за вказаних обставин суд позбавлений можливості встановити, на підставі яких саме договорів було здійснено поставку продукції, чи здійснювалась поставка за Договором 1 та Договором 2, яким був обсяг поставленої продукції, її ціна тощо.
З огляду на зазначене, керуючись нормами ГПК України та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 01.08.2019 у справі №927/313/18, від 11.09.2019 у справі №902/1260/15 та від 25.02.2019 у справі 909/327/18 (щодо належності та допустимості доказів), суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що Кредитором не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами факт поставок продукції за Договором 1 та Договором 2 у заявленому кредитором розмірі.
Більш того, судами встановлено, що Кредитором не виконано вимогу суду першої інстанції та не надано для огляду та дослідження у судовому засіданні оригінали первинних документів, якими останній обґрунтовує свої вимоги до Боржника, а також оригінали інших письмових доказів, поданих кредитором на підтвердження вимог до боржника.
В цьому випадку суди керувались правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №910/12809/16, відповідно до якої хоча ксерокопії і можна вважати належними доказами, проте вони не можуть бути допустимими, оскільки у випадках передбачених законодавством певні обставини справи повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Відповідно до статей 77, 91 ГПК України для того щоб бути допустимим доказом будь який документ повинен бути залучений до матеріалів справи або в оригіналі або із відміткою про засвідчення копії документа (аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17).
В обґрунтування підстав для відступлення від даного висновку скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій не були враховані висновки Верховного Суду щодо підтвердження змісту документа іншими відомостями, якщо оригінал документа відсутній, та що рішення суду повинно ґрунтуватися на повному з`ясуванні всіх обставин справи і досліджені всіх доказів і що сам факт відсутності оригіналу договору не є підставою для відмови у визнанні вимоги:
1)          у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 909/714/16 зазначено: "Незважаючи на відсутність в матеріалах справи оригіналу спірного договору, наявні в матеріалах справи докази підтверджують обставини укладення між відповідачами спірного договору та свідчать про вчинення ними дій, направлених на виконання умов договору.",
"Рішення суду повинне ґрунтуватися на повному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та дослідженні всіх доказів, наявних в матеріалах справи, та що сам факт відсутності оригіналу договору, на підставі якого базується вимога, не є підставою для відмови у визнанні вимоги.";
2)          у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі 463/133/15-к зазначено: "Стороною обвинувачення надані достатні відомості на підтвердження змісту документів, оригінали яких не виявилося можливим надати суду, тому їх копії, які містять відомості щодо предмету доказування, передбаченим статтею 99 КПК України критеріям допустимості письмових доказів не суперечать."
На переконання колегії суддів Верховного Суду, вказана судова практика Верховного Суду не змінює та не суперечить правовій позиції, викладеній у постанові від 21.08.2019 у справі № 910/12809/16, оскільки:
-           правова позиція Верховного Суду, висловлена в рамках кримінального провадження з питання застосування приписів кримінального процесуального законодавства не може бути підставою для відступлення від практики Верховного Суду, яка стосується застосування норм господарського процесуального законодавства;
-          у справі № 909/714/16 Верховний Суд встановив певні обставини на підставі оцінки усіх наявних доказів, керуючись принципом вірогідності одних доказів у порівнянні з іншими, а у справі №910/12809/16 суд оцінює докази за критерієм належності та допустимості доказів в підтвердження грошових вимог у справі про банкрутство.
На підставі викладеного Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано необхідність відступлення від відповідної практики Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.08.2019 у справі № 910/12809/16.

Також, Верховний Суд критично ставиться до аргументів скаржника щодо застосування припису частини першої статті 79 ГПК України щодо доведеності обставини на підставі більш вірогідних доказів за умови встановлених судами попередніх інстанцій обставин відсутності  належних та допустимих доказів у справі.
Суд касаційної інстанції також звертається до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15, відповідно до якого обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора.
Крім того, у вищевказаних постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 висловлено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
Таким чином, у справах про банкрутство тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора, що спростовує доводи скаржника щодо обов`язку Боржника подавати будь-які докази на спростування наявності у Кредитора грошових вимог до Боржника.
Щодо доводів скаржника про ігнорування судами висновку Верховного Суду (щодо призначення експертизи), викладеного у постанові від 29.03.2018 у справі № 19/49-10, Суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що Кредитор подав до суду першої інстанції клопотання від 25.09.2019 про призначення і проведення судово-економічної експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні запитання: чи підтверджується факт наявності договірних відносин та здійснення господарських операцій між ПАТ "Алчевськкокс" та ПАТ "ДМК" на підставі копій наступних документів: договору №100190-03-11/10-125ю від 03.01.2010; договору № 27-0099-02/61/954ю від 01.01.2007 року; річної інформації емітента цінних паперів Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" за 2017 рік, 2018 рік; акта перевірки спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську від 25.04.2016 № 75/28-01-46? Чи знайшли відображення на рахунках бухгалтерського обліку ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" господарські операції з поставки коксового дріб`язку за договором №100190-03- 11/10-125ю від 03.01.2010 за період 31 січня 2010 року - 28 лютого 2011 року? Чи знайшли відображення на рахунках бухгалтерського обліку ПАТ "ДМК" господарські операції з поставки коксу за договором №27-0099- 02/61/954ю від 01.01.2007 року за період 30 червня 2013 року - 31 жовтня 2013 року?
Ухвалою місцевого господарського суду від 26.09.2019, зокрема, клопотання ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про призначення і проведення судової експертизи залишено без задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.
Колегія суддів Верховного Суду вважає твердження скаржника про безпідставне відхилення господарським судом вказаного клопотання помилковим та таким, що суперечить вимогам процесуального законодавства, оскільки, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, у даному випадку, відсутні питання, які вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду, вони входять до предмету доказування у цій справі та підлягали дослідженню судом.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у наступних справах.
У справі "Проніна проти України" ЄСПЛ у своєму рішенні від 18.07.2006 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У контексті вказаної практики Верховний Суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Враховуючи все вищезазначене, доводи скаржника спростовуються викладеними обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм  права та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що в силу положень статті 300 ГПК виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційна скарга ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення в частині відхилення грошових вимог останнього - залишенню без змін.
4.3.6 Касаційна скарга компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) на судові рішення в частині відхилення грошових вимог компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі)
Як встановлено Судом з поданої касаційної скарги, основні доводи компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) зводяться до наступного:
1)          неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", що призвело до помилкового застосування норм матеріального права України замість матеріального права Англії;
2) неправильне застосування статей 14 та 35 Закону України "Про міжнародне приватне право", шляхом безпідставного застосування до спірних правовідносин статей 256, 257 та 267 ЦК України щодо строків позовної давності;
3) помилкове застосування судами статей 559, 251, 252 ЦК України щодо строку дії поруки, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин;
4)          порушення норм процесуального права в частині неналежної оцінки доказів скаржника, наданим в обґрунтування грошових вимог.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Компанія Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) звернулась до суду із заявою з грошовими вимогами до Боржника  на загальну суму                                   1 700 800 619,74 грн та 3 842,00 грн судовий збір.
Так, відповідно до заяви Кредитора вимоги останнього до Боржника виникли на підставі:
-          Кредитного договору від 14.08.2007 у розмірі 45 000 000,00 доларів США - основний борг, 12 081 953,00 доларів США - відсотки за користування кредитом; 6 848 548,00 доларів США - відсотки за прострочення;
-          Арбітражного рішення від 05.12.18 Лондонського міжнародного арбітражного суду, яким підтверджено заборгованість в сумі 447 034,63 фунтів стерлінгів, що станом на дату подання заяви становить 14 953 308,37 грн.
Вимоги Кредитора компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) до Боржника обґрунтовані тим, що 14.08.2007 між Компанією "Лендмонт Лімітед", як позичальником (надалі Основний позичальник або Компанія), Боржником, ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", ВАТ "Алчевський коксохімічний завод", Корпорація "Індустріальна спілка Донбасу", як поручителями, Компанією Каліон (CALYON), як Організатором, Початковим кредитором, Кредитним агентом та Компанією "Креді Свісс Інтернешнл" (CREDIT SUISSE INTERNATIONAL), як Організатором, Початковим кредитором укладено Угоду стосовно кредиту для Лендмонт Лімітед організованого "Каліон" та "Креді Свісс Інтернешнл" за участю "Каліон" в якості Кредитного агента (надалі за текстом Угода або Кредитний договір). За умовами Кредитного договору позичальник (компанія "Лендмонт Лімітед") мав отримати від організаторів фінансування - компаній - "Каліон" та "Креді Свісс Інтернешнл" кредит на суму 300 000 000,00 доларів США.
Відповідно до додатку 1 до Кредитного договору сума зобов`язання складає 300000000,00 доларів США, з яких 150 000 000,00 доларів США надається компанією "Каліон" та 150 000 000,00 доларів США надається компанією "Креді Свісс Інтернешнл".
З викладеного судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що компанія Promeritum Fund SPC не є первісним Кредитором за Угодою.
На підтвердження факту набуття права Нового Кредитора за Угодою Кредитором до заяви про визнання грошових вимог надано копію Свідоцтва про передачу від 24.09.2007; копію Свідоцтва про передачу від 10.02.2017; копію Свідоцтва про передачу від 19.07.2017; копії повідомлень Агенту від 20.07.2017.
Встановлюючи наявність у Кредитора права вимоги за Угодою на заявлену Кредитором суму основного боргу в розмірі 45 000 000,00 доларів США, що на день подання заяви про визнання грошових вимог становила еквівалент                1 186 650 000,00 грн, судами встановлено наступне.
Статтею 27 Угоди визначений порядок зміни сторін. Умовами пункту 27.3 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) передбачена процедура уступки прав. 
Відповідно до пункту 27.4 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) передбачена Процедура передачі за Свідоцтвом щодо Передачі. Відповідно до підпункту "b" п. 27.4 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) передача прав або обов`язків за Свідоцтвом щодо Передачі буде дійсною, якщо: (і) Діючий кредитор та Новий Кредитор передадуть Кредитному Агенту належним чином оформлене свідоцтво про передачу; та (іі) Кредитний агент укладе його.
Окрім того, додатком № 5 до Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) сторони погодили форму Свідоцтва щодо передачі.
Отже, документом, що підтверджує право вимоги є свідоцтво. Крім того, обов`язковою умовою відступлення права вимоги є отримання кредитним агентом письмового підтвердження нового кредитора в тому, що новий кредитор буде, щодо відступлення прав, брати на себе зобов`язання щодо інших фінансових сторін, оскільки він міг вчинювати, якби був початковим кредитором.
Кредитором Promeritum Fund SPC на підтвердження переходу права вимоги грошових коштів за Угодою в сумі 15 000 000,00 доларів США надані повідомлення датовані 20.07.2017 від ВТБ Банк (Франція) СА (Цедент) та Джеферінс Інтернешнл Лімітед (Цесіонарій) адресовані відповідно Каліон (Calyon)  та основному боржнику за Угодою - Лендмонт Лімітед (Landmont Limited), а також повідомлення датовані 20.07.2017 від Джеферінс Інтернешнл Лімітед (Цедент) та Промерітум ЕМ Сегрегований портфель (Promeritum EM Segregated Portfolio) сегрегований портфель Промерітум Фанд Ес.Пі.Сі (Promeritum Fund SPC) (Цесіонарій) адресовані відповідно Каліон (Calyon) та Лендмонт Лімітед (Landmont Limited).
Зміст договору про внесення змін від 15.02.2011 до угоди, свідоцтво про передачу від 10.02.2017 від Коммерцбанк АГ до Дойче Банк АГ та свідоцтвом про передачу від 19.07.2017 від Дойче Банк АГ до кредитора, свідчать про те, що кредитним агентом у 2017 році був Корпоративний та інвестиційний банк "Креді Агріколь".
Разом з цим, повідомлення від 20.07.2017 від ВТБ Банк (Франція) СА та Джефферіс Інтернешнл адресовані до кредитного агента Каліон.
Скаржником не надано доказів в підтвердження, що корпоративний та інвестиційний банк "Креді Агріколь" є правонаступником Каліон.
З огляду на встановлені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надані кредитором докази в підтвердження отримання права вимоги за кредитним договором не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 76,77 ГПК України, оскільки повідомлення від первісних кредиторів та нових кредиторів, адресоване кредитному агенту не відповідає положенням угоди щодо форми та порядку здійснення переуступки права вимоги.
Крім того, кредитором не надано до матеріалів справи свідоцтва щодо передачі укладеного за формою передбаченою додатком № 5 до Угоди (в редакції додаткової угоди від 21.09.2007).
Враховуючи, що кредитором не доведено перехід до нього права вимоги грошових коштів за Угодою (основний борг) в розмірі 15 000 000,00 доларів США, суди попередніх інстанцій  дійшли висновку, що вказані вимоги компанії Promeritum Fund SPC підлягають відхиленню.
Статтею 6 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) визначено, що Компанія (тобто Лендмонт Лімітед (Landmont Limited)) повинна повністю погасити Запозичення на Остаточну Дату Погашення.
Статтею 1 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) надано тлумачення терміну "Дата остаточного погашення": означає дату, яка настає через 3 (три) роки після Дати Підписання. "Дата підписання": означає дату, на яку підписується ця Угода її сторонами.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Угоду  підписано 14.08.2007, а 21.09.2007 підписана відповідна Додаткова угода до Угоди. 
Враховуючи викладене, Дата остаточного погашення визначена сторонами як дата, яка настає через 3 (три) роки після Дати Підписання, тобто 14.08.2010. Зазначена кінцева дата погашення (14.08.2010) визначена в наявних в матеріалах справи вимозі Креді Агріколь Корпорейт Енд Інвестмент Банк від 22.01.2018, що адресовані компанії - Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) та вимозі Креді Агріколь Корпорейт Енд Інвестмент Банк від 25.01.2018 до ПАТ "ДМК". 
Кредитором до матеріалів справи не надано доказів отримання зазначених вимог як компанією Лендмонт Лімітед (Landmont Limited), так і ПАТ "ДМК", внаслідок чого суди попередніх інстанцій позбавлені можливості встановити факт отримання зазначеної вимоги Боржником - ПАТ "ДМК", однак враховуючи зміст зазначених вимог суди дійшли висновку, що кредитним агентом дата остаточного погашення визначена саме як 14.08.2010. 
Статтею 1.1. Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) надано тлумачення терміну "Внутрішній кредитний договір", що означає Внутрішній кредитний договір Групи для Поручителя або Внутрішній кредитний договір Групи для Стілхолд.
Крім того, зазначеною статтею надано тлумачення терміну "Внутрішній кредитний договір групи для Поручителя", що означає кожен кредитний договір, складений українською та англійською мовами, що повинен бути укладений час від часу між Компанією, в якості кредитора, та Поручителем, в якості позичальника, який в істотних аспектах складений за формою Частини 1 Додатку 7 (Форма Внутрішнього кредитного договору групи для Поручителя), а також в будь-якому іншому аспекті за формою та змістом, прийнятними для Кредитного Агента, відповідно до якого Компанія надає в кредит надходження від Запозичення, які будуть використані задля однієї або більше потреб, що зазначені в пункті 3.1 (b)".  
Відповідно до пункту 3.1. статті 3 (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007)  Угоди кожне запозичення може бути використане Компанією лише з метою (а) оплати витрат, комісій та інших додаткових до них витрат, що були понесені у зв`язку із Фінансовими документами як погоджено між Кредитним Агентом та Компанією та (b) з метою його подальшого надання в запозичення за Внутрішніми Кредитними Договорами Групи з метою, у разі відповідності, (і) рефінансування деякої існуючої Фінансової Заборгованості Групи відповідно до наявних двосторонніх домовленостей щодо фінансування в рамках Групи; (іі) фінансування капітальних витрат Групи; або (ііі) використання надходжень для задоволення загальних корпоративних потреб Групи". 
Підпунктом "а" статті 4.1 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) попередні умови, документи, що є попередніми умовами, Сторони визначили, що запит не може бути наданий допоки Кредитний агент не повідомить Компанію і Кредиторів про те, що він отримав усі документи і підтвердження, викладені в частині 1 Додатку 2 (документи, що є попередніми умовами), які по формі і по суті задовольняють Кредитного агента.  Підпункт "b" зазначеної статті визначає, що запит не може бути наданий по відношенню до Кредитору, надходження якого повинні бути надалі надані в запозичення відповідно до Внутрішніх Кредитних договорів групи, доки Кредитний агент не повідомить Компанію і Кредиторів про те, що він отримав усі документи і підтвердження, викладені в частині 2 додатку 2. 
Частина 1 додатку 2, який погоджений Сторонами та є додатком до  Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007)  передбачає надання корпоративних документів (в тому числі копії рішень уповноваженого корпоративного органу кожного Боржника, щодо затвердження умов цієї угоди, зразки підписів кожної особи, уповноваженої укладати договорів та інші корпоративні документи детально перелічені в п. 1-6), фінансові документи, що детально перелічені в п. 7, юридичні висновки, перелічені в п. 8-11 та інші документи та засвідчення, що детально відображені в п. 12-16. 
Частина 2 додатку 2 який погоджений Сторонами та є додатком до  Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007)  передбачає, що до подання заявки стосовно внутрішнього кредитного договору групи подається оригінал відповідного Внутрішнього Кредитного Договору Групи, належним чином укладеного його відповідною стороною або сторонами, Реєстраційне Свідоцтво з підтвердженням реєстрації кожного Внутрішнього Кредитного Договору Групи для Поручителя в НБУ, копії рішень/протоколів або інших корпоративних рішень ради директорів або іншого уповноваженого корпоративного органу Компанії та кожного позичальника у відповідності до Внутрішнього Кредитного Договору Групи, які були прийняті у відповідності до установчих документів Компанії, щодо затвердження умов кожного  Внутрішнього Кредитного Договору Групи та трансакцій, передбачених ним. 
Окрім того, із наданої кредитором копії Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) суди попередніх інстанцій встановили, що сторони в якості Додатку № 7 до зазначеної угоди погодили форму Внутрішнього кредитного договору групи для Поручителя, відповідно до умов якого Кредитором зазначена компанія Лендмонт Лімітед (Landmont Limited).
Умовами підпункту "а" статті 16.4 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007)  Сторони визначили, що кожен Документ щодо Операцій, стороною якого він є, є законним, обов`язковим для виконання, дійсним та здатним до виконання зобов`язанням, за умови, що кожен Внутрішній Кредитний Договір Групи для Поручителя набуватиме чинності в момент його реєстрації в Національному банку України". 
Враховуючи вищезазначені умови, погоджені Сторонами в Угоді (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007), приймаючи до уваги ту обставину, що Кредитором до заяви про визнання грошових вимог на підтвердження заявлених грошових вимог не надано Внутрішній кредитний договір групи для Поручителя, не надано належних, достатніх та допустимих доказів укладання між Компанією Лендмонт Лімітед (Landmont Limited), як Кредитором та ПАТ "ДМК", як Позичальником Внутрішнього кредитного договору групи для Поручителя та його реєстрації в НБУ, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Кредитором не доведений факт настання умов, передбачених умовами Угоди, які б свідчили про те, що зазначена Угода є законною, обов`язковою для виконання, та дійсною саме для Боржника - ПАТ "ДМК", оскільки такі умови настають лише у разі отримання коштів за Внутрішнім Кредитним Договором Групи для Поручителя, факт укладання якого Кредитором не доведено. 
Відповідно до пункту 15.2 статті 15 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) ця порука є порукою з необмеженим строком, й буде діяти до остаточного врегулювання балансу всіх сум, що підлягають сплаті будь-яким боржником відповідно до Фінансових Документів, незалежно від будь-якої проміжної оплати або звільнення від зобов`язань повністю або частково.
Кредитор також зазначив, що, між компанією Лендмонт Лімітед (Landmont Limited), Поручителями, ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", ВАТ "Алчевський коксохімічний завод", Корпорацією "Індустріальна спілка Донбасу", в якості поручителів та Креді Агріколь Корпорейт Енд Інвестмент Банк, як кредитним агентом, укладено договір про зміни від 15.02.2011 стосовно кредитного договору від 14.08.2007 (зі змінами та в новій редакції від 21.09.2007 та зі змінами та/або в новій редакції, які в подальшому укладались в будь-який час). 
Зазначеним договором про внесення змін від 15.02.2011 (надалі Договір від 15.02.2011) до Первісного Кредитного договору, тобто Угоди  (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007), доданий новий пункт 15.10 "Строк дії поруки", який викладено в наступній редакції: "15.10. Строк дії поруки. Поруки, надані згідно з пунктом 15.1 (Порука та гарантія відшкодування), діють строком до 16 серпня 2022 року та (2) дати, коли Агент по кредиту надав підтвердження поручителям, що всі зобов`язання Компанії погашені." 
Посилаючись на те, що жодна з умов передбачених пунктом 15.1 в редакції Договору від 15.02.201 не настала, Кредитор зазначав, що доводи Боржника щодо припинення чинності договору поруки є безпідставними, а строк дії поруки не припинився, внаслідок чого у Боржника є зобов`язання по сплаті основного боргу за Угодою на користь Кредитора в розмірі заявлених Кредитором сум основного боргу.
Підпунктом 1.1 пункту 1 Договору від 15.02.2011 Сторони узгодили визначення термінів, та визначили термін "Дата набрання чинності" як дату, в яку Кредитний агент підтверджує Кредиторам та Компанії про те, що він отримав кожний з документів, перелік яких надається в додатку (Попередні умови) за формою та за змістом, прийнятними для Кредитного агента.
Додаток "попередні  умови", який є невід`ємною частиною договору від 15.02.2011 свідчить про те, що сторони погодили ряд попередніх умов, від виконання яких настає "дата набрання чинності" договором від 15.02.2011. Умовно вказані попередні умови розділені на 3 групи, а саме, на умови, які необхідно виконати компанії Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) (розділ 1, пункти "а"-"е"), умови які повинні виконати поручителі (розділ 2 пункти "а"-"d") та юридичні висновки (розділ 3 підпункти "а"-"с"). 
Умовами розділу 2 зазначеного Додатку "Попередні умови" Сторони погодили, що Поручителі повинні надати Кредитному агенту (надання Кредитному агенту документів зазначених в вищевказаному Додатку передбачено терміном "Дата набрання чинності" за умовами якого Кредитний агент повідомляє, про отримані документи) Положення про затвердження Наглядовою Радою кожного Поручителя (за винятком ІСД) умов цього Договору та транзакцій, передбачених цим Договором (підпункт "а"); копії установчих документів кожного Поручителя, або лист-підтвердження особи, уповноваженої на підписання, від кожного відповідного Поручителя, яким підтверджується, що до установчих документів, які були раніше надані Кредитному Агенту, не було внесено жодних змін та вони залишаються чинними у повному обсязі (підпункт "с"); по відношенню до кожного Поручителя - лист підтвердження особи, уповноваженої на підписання, що підтверджує, що копія кожного документа, зазначеного у цьому Додатку, що стосується такого Поручителя, є вірною, повною та чинною у повному обсязі станом на дату, яка наступає не раніше дати підписання цього Договору (підпункт "d").
Враховуючи ту обставину, що Кредитором не надано доказів виконання ПАТ "ДМК"   умов розділу 2 зазначеного Додатку "Попередні умови", в тому числі не надано затвердженого Наглядовою Радою ПАТ "ДМК" Положення про умов Договору від 15.02.2011, яким збільшено строк дії поруки, чим в свою чергу змінено (збільшено) зобов`язання Поручителя, в залежність від настання яких Сторони погодили набрання чинності Договором від 15.02.2011, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Кредитором не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що Договір від 15.02.2011 набув чинності, а також не доведеною є дата набрання чинності вказаним договором.
Положення пункту 15.2 статті 15 Угоди (в редакції додаткової угоди від 21.09.2007) змінені або виключені не були, у зв`язку з чим строк дії поруки необхідно розглядати за умовами підпункту 15.2 пункту 15 Угоди (в редакції додаткової угоди від 21.09.2007) ця порука, є порукою з необмеженим строком, й буде діяти до остаточного врегулювання балансу всіх сум, що підлягають сплаті будь-яким боржником відповідно до фінансових документів, незалежно від будь-якої проміжної оплати або звільнення від зобов`язань повністю або частково.
Керуючись положеннями статті 559 ЦК України, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.08.2018 у справі №2-1169/11 (№14-265цс18),  від 31.01.2019 у справі №185/10176/14-ц, від 17.10.2018 у справі № 490/5224/14-ц, а також висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 24.09.2014 у справі № 6-106цс14, від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15, від 22.06.2016 у справі № 6-368цс16, від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16, від 29.03.2017 у справі № 6-3087цс16, від 14.06.2017 у справі №644/6558/15-ц, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дія поруки боржника за кредитним договором є припиненою, оскільки кредитор не пред`явив позов до боржника протягом шести місяців з моменту порушення основного зобов`язання (кінцева дата повернення позики за угодою - 14.08.2010), при цьому зміни до кредитного договору щодо збільшення терміну дії поруки не набрали законної сили, оскільки договір про внесення змін від 15.02.2011 не підписаний усіма учасниками цього договору.
Також, судами попередніх інстанцій встановлено, оскільки Кредитором на підтвердження заявлених грошових вимог та факту надання кредитних коштів за Угодою (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) надано копію запиту на запозичення від 23.08.2007, копію запиту на запозичення від 10.09.2007, лист Креді Агріколь Корпорейт Енд Інвестмент Банк від 13.09.2019 з додатками та Свідоцтва про передачу, тому Кредитором не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт виконання Первісними Кредиторами (компаніями  Каліон та Кредіт Свісс Інтернешнл, які були організаторами фінансування) своїх зобов`язань щодо надання Компанії  Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) грошових коштів надання яких було передбачено умовами Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007).  
Зазначене обґрунтовується тим, що надані Кредитором вищевказані документи на підтвердження факту перерахування грошових коштів за Угодою не підтверджують зазначений факт, оскільки запит на отримання кредиту не є доказом його фактичного отримання. Лист  Креді Агріколь Корпорейт Енд Інвестмент Банк від 13.09.2019 не є належним та допустим доказом який підтверджує факт надання коштів, оскільки він  не є доказом визнання заборгованості  ні основним позичальником (тобто компанією Лендмонт Лімітед), ні поручителем - ПАТ "ДМК".
Викладене обумовлено тим, що вказаний лист складений Кредитним Агентом, в той час як визнання заборгованості боржником передбачає вчинення відповідних дій з визнання боргу саме боржником.
Зазначений  документ (Лист  Креді Агріколь Корпорейт Енд Інвестмент Банк від 13.09.2019) як і витяг №001, витяг з рахунку компанії "Лендмонт Лімітед" № НОМЕР_2 , відкритого у компанії КАЛІОН за серпень 2007, який відображає надходження "Лендмонт Лімітед" 207 254 337,00 доларів США; витяг №002, витяг з рахунку компанії "Лендмонт Лімітед" № НОМЕР_2 , відкритого у компанії КАЛІОН за вересень 2007, який відображає надходження "Лендмонт Лімітед" 89000000,00 доларів США; не є належними доказами, що підтверджують факт отримання кредиту, його розмір, дату отримання кредиту тощо оскільки з них прямо не вбачається їх належність до платіжних або облікових банківських документів та документів первинного бухгалтерського обліку, а також зазначені документи не містять інформацію, яка надає змоги встановити надання грошових коштів саме на підставі та на умовах Кредитного договору. Зокрема у наданих Корпоративним та інвестиційним банком "Credit Agricole" витягах №001 та №002 не зазначено: особи, яка перераховувала грошові кошти на користь "Лендмонт Лімітед"; підстави перерахування або призначення платежу (у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати за яким правочином виконувалась дана фінансова операція).
Свідоцтва про передачу надані Кредитором також не є доказом існування заборгованості, оскільки відповідно до погоджених сторонами умов Угоди зазначене Свідоцтво лише посвідчує факт передачі прав та обов`язків, проте не є документом, який засвідчує дійсність відповідних прав та обов`язків. Факт надання кредитних коштів за Угодою повинен бути підтверджений документами первинного обліку (повідомлення SWІFT, меморіальний ордер, платіжне доручення тощо), однак Кредитором документи первинного обліку, які б підтверджували факт надання грошових коштів за Угодою суду надані не були. Приймаючи до уваги викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Кредитором не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт виникнення у ПАТ "ДМК", як Поручителя обов`язків за Угодою (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007).
В зв`язку з недоведеністю кредитором факту набуття права вимоги за основним боргом на суму 45 000 000,00 доларів США, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що недоведеними також є і вимоги кредитора щодо сплати нарахованих відсотків.
Стосовно вимог кредитора про стягнення заборгованості за проміжним арбітражним рішенням в сумі 447 034,63 фунтів стерлінгів, що станом на дату подання заяви становить 14 953 308,37 грн, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.
Зазначені вимоги кредитор обґрунтовував тим, що пункт 37.1 Угоди містить арбітражне застереження, відповідно до якого спір, який виникає на підставі, по відношенню або у зв`язку з цієї угодою вирішується арбітражним судом відповідно до Арбітражного Регламенту Лондонського міжнародного арбітражу суду.
05.12.2018 Лондонський міжнародний арбітражний суд виніс часткове рішення, щодо витрат у арбітражній справі, яким вирішив стягнути з боржника, в тому числі солідарно на користь кредитора: 226 539,04 фунтів стерлінгів юридичних витрат, 130459,59 фунтів стерлінгів арбітражних витрат та 90 000,00 фунтів стерлінгів замісних платежів, що разом становить 447 034,63 фунтів стерлінгів, що станом на дату подання заяви становить 14 953 308,37 грн. 
Посилаючись на те, що зазначене рішення не виконано, кредитор просив визнати грошові вимоги до боржника на зазначену суму. На підтвердження заявлених вимог надано суду копію рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду (арбітражна справа ЛСМА № 173760) від 05.12.2018 (часткове рішення щодо витрат).
Керуючись положеннями частини восьмої статті 75 ГПК, статей  23, 474 ЦПК України, статті 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" судами попередніх інстанцій встановлено, що кредитором не надано доказів визнання та надання компетентним судом України дозволу на виконання арбітражного рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду у справі № 173823 відповідно до законодавства України. Крім того, кредитором не надано належних та допустимих доказів понесення ним зазначених витрат та їх розміру, що в свою чергу унеможливлює встановлення судом факту понесення витрат кредитором, природу виникнення таких витрат та їх розмір.
Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір понесених кредитором витрат за арбітражний розгляд справи в Лондонському міжнародному арбітражному суді, суди попередніх інстанцій відхилили ці вимоги. 
За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд,  відмовив у визнанні грошових вимог кредитора Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) на загальну суму 1 700 800 619,74 грн та 3 842,00 грн судового збору.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
Аргументи скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", що призвело до помилкового застосування норм матеріального права України замість матеріального права Англії, Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень ГПК України та КУзПБ, які є імперативними нормами права України, що регулюють порядок розгляду в господарських судах України справи про банкрутство, в тому числі заявлених до боржника кредиторських вимог іноземних суб`єктів господарювання, викладені вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
Суд вважає за необхідне повторно зазначити, що враховуючи особливості провадження у справах про банкрутство, під час розгляду заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника важливим є врахування засад змагальності та диспозитивності, що проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанови Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 11.07.2019 у справі №904/2394/18), а також обов`язку підвищеного стандарту доказування кредитором своїх грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №922/1014/18).
Як встановлено судами попередніх інстанцій, посилаючись на умови пункту 36 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) кредитор зазначив, що Угода регулюються правом Англії.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо того, що встановлення змісту права іноземної держави є виключним обов`язком суду, з підстав, викладених за розглядом касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що  компанією Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) в заяві про визнання грошових вимог від 21.06.2019 не зазначено змісту норм права Англії, а подані в подальшому Кредитором пояснення від 19.09.2019 містять лише посилання на окремі пункти статті 29 Закону Англії та Уельсу "Про строки позовної давності". Однак, сам текст зазначеного Закону та його переклад на українську мову кредитором надано не було незважаючи на те, що судом з метою дотримання права Кредитора та балансу інтересів Сторін неодноразово відкладався розгляд вимог вказаного Кредитора та Кредитор не був позбавлений можливості надати суду засвідчений переклад "Закону про позовну давність від 1980 року", інших іноземних Законів та офіційних документів, які б встановлювали точний зміст законодавства Англії щодо умов договорів поруки, строків позовної давності та практики застосування, а також правову доктрину у відповідній іноземній державі.
Як вбачається із матеріалів справи, Господарським судом Дніпропетровської області ухвалами від 09.08.2019, 24.09.2019, 10.10.2019, 23.10.2019 розгляд грошових вимог Кредитора неодноразово відкладався з метою надання останньому можливості подати суду додаткові докази на підтвердження заявлених ним грошових вимог.
Приписами частини четвертої статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.
Оскільки судом в розумні строки не встановлений зміст норм права Англії, незважаючи на вжитті судом заходи, в тому числі неодноразові перерви, що оголошувались судом при розгляді грошових вимог кредитора у справі про банкрутство, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про застосування права України при розгляді грошових вимог даного кредитора.
Враховуючи вищевикладене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що узгоджується з приписами частини четвертої статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право".
Доводи скаржника щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", наслідком чого стало помилкове застосування до спірних правовідносин норм матеріального права України, Суд визнає безпідставними.
Верховний Суд критично ставиться до аргументів скаржника щодо неправильного застосування статей 14 та 35 Закону України "Про міжнародне приватне право" шляхом безпідставного застосування до спірних правовідносин статей 256, 257 та 267 ЦК України щодо строків позовної давності, оскільки судами попередніх інстанцій відхилені заявлені компанією Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) грошові вимоги за недоведеністю та залишено без розгляду заяву боржника про застосування строку позовної давності відповідно до статті 261 ГПК України, що вбачається із змісту оскаржуваних судових рішень.  
Доводи скаржника щодо помилкового застосування судами попередніх інстанцій статей 559, 251, 252 ЦК України щодо строку дії поруки, Суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Як зазначено вище, колегія суддів Верховного Суду за встановлених судами обставин справи, погодилась із правомірністю застосування до спірних правовідносин норм матеріального права України.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 
Судами встановлено, що відповідно до пункту 15.2 статті 15 Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) ця порука є порукою з необмеженим строком, й буде діяти до остаточного врегулювання балансу всіх сум, що підлягають сплаті будь-яким боржником відповідно до Фінансових Документів, незалежно від будь-якої проміжної оплати або звільнення від зобов`язань повністю або частково.
При виборі  і застосуванні норм права до спірних правовідносин судами враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах  Верховного Суду від 23.05.2019 у справі № 913/320/18 та від 26.02.2019 у справі № 926/2154/16, відповідно до яких умова договорів поруки про їхню дію до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК У країни, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у пункті 36 постанови від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, у пункті 60 постанови від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11 та у пункті 58 постанови від 03.07.2019 у справі №1519/2-3165/11. Вказані висновки також містяться у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-106цс14, від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15, від 22.06.2016 у справі №6-368цс16, від 29.06.2016 у справі№6-272цс16, від 29.03.2017 у справі № 6-3087цс16, від 14.06.2017у справі №644/6558/15-ц.
Також, згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 31.01.2018 у справі №209/3779/15-ц (аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 6-623цс17 та від 17.09.2014 у справі №6-53цс14), строки, встановлені у частині четвертій статті 559 ЦК України є преклюзивними, із їх спливом суб`єктивне право кредитора вимагати виконання зобов`язання у поручителя (у тому числі звертаючись до суду) перестає існувати.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, Сторонами в Угоді (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) "Дата остаточного погашення" визначена як дата, яка настає через 3 (три) роки після Дати Підписання, тобто зазначеною датою є 14.08.2010.
Враховуючи вищевикладені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що порука ПАТ "ДМК" за зобов`язаннями компанії Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) перед Кредитором за Кредитним договором (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) є припиненою.
Зазначене обґрунтовано свідчить про безпідставність доводів скаржника щодо помилкового застосування судами попередніх інстанцій статей 559, 251, 252 ЦК України щодо строку дії поруки, оскільки вказані норми застосовані судами із врахуванням висновків Верховного Суду, підстав для відступу від яких колегія суддів не вбачає.
Аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в частині надання неналежної оцінки доказам, наданим компанією Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) в обґрунтування грошових вимог, Суд також визнає необґрунтованими та такими, що зводяться до спонукання суду касаційної інстанції здійснити переоцінку наявних в матеріалах справи доказів, що у розумінні статті 300 ГПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та висновків суду, ґрунтуючись на вищевикладених висновках ЄСПЛ у справах "Проніна проти України", "Серявін та інші проти України", "Трофимчук проти України", Верховний Суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
Таким чином, доводи касаційної скарги компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення та невірного застосування судами норм процесуального та матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Судові рішення в оскаржуваній частині постановлені у відповідності до норм матеріального та процесуального права,  підстави для їх скасування відсутні.
4.3.7 Касаційна скарга компанії Landmont Limited на судові рішення в частині відхилення грошових вимог компанії Landmont Limited
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування судами норм матеріального й процесуального права та в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Як встановлено Судом з поданої касаційної скарги, основні доводи компанії Landmont Limited зводяться до того, що судами попередніх інстанцій:
1)          не надано оцінки поданню скаржником належних копій письмових доказів, адже не були враховані висновки Верховного Суду щодо підтвердження змісту документа іншими відомостями, якщо його оригінал відсутній, та що рішення суду повинно ґрунтуватися на повному з`ясуванні всіх обставин справи і дослідженні всіх доказів і сам факт відсутності оригіналу не є підставою для відмови у визнанні вимоги (судова практика у справах №909/714/16, 463/133/15-к);
2)          не надано належної оцінки іншим письмовим доказам (актам звіряння розрахунків, свідоцтву НБУ про реєстрацію договорів, фінансовій звітності Боржника, акту податкової перевірки, рішенню суду в адміністративній справі);
3)          проігноровано висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 29.03.2018 у справі №19/49-10, що місцевий господарський суд зобов`язаний вжити всіх заходів для встановлення фактичних обставин справи, та що господарський суд не позбавлений права за своєю власного ініціативою призначити судову експертизу для перевірки достовірності поданих суду документів;
4)          не застосовано приписів частини першої статті 79 ГПК України щодо доведеності обставини на підставі більш вірогідних доказів; 
5)          не застосовано висновки Верховного Суду щодо переривання строку позовної давності до вимог Кредитора (постанова від 07.06.2018 у справі №668/8830/15-ц);
6)          допущено процесуальні порушення норм права, оскільки суд першої інстанції провів судове засідання 14.11.2019 за межами приміщення суду, не в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань;
7)          допущено процесуальні порушення норм права, оскільки суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу за відсутності уповноваженого представника Кредитора, не повідомивши його про зміну місця засідання, яке відбулось 14.11.2019, чим порушив право на справедливий судовий розгляд, яке передбачено статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Компанія Landmont Limited звернулась до суду із грошовими вимогами до Боржника  на загальну суму 1 311 753 729.54 грн, з яких 1 155 496 584,76 грн - заборгованість за договорами позики, 156 253 302.78 грн - заборгованість зі сплати відсотків та 3842, 00 грн - судовий збір
Так, відповідно до заяви Кредитора вимоги останнього до Боржника виникли на підставі  договорів позики від 19.11.2007 (далі - "Договір 1") та від 27.11.2007 (далі - "Договір 2").
Відповідно до змісту Договору 1 Кредитор (Позикодавець) зобов`язується надати Позичальнику (Боржнику) позику на максимальну суму 34 169 999,69 Євро (в редакції Додаткової угоди від 10.10.2016).
Відповідно до Реєстраційного свідоцтва №751 від 11.01.2008 та Графіку повернення позики (додаток №4 до Договору 1) строк повернення позики - 16.04.2016. Мета позики - для сплати Компанії Danieli & C Officine Meccaniche S.p.A. всіх сум, що належать до сплати відповідно до договору поставки №27-1101-12 від 18.04.2007.
Згідно з пунктом 6.1. Договору 1 Позичальник зобов`язується повернути всі кошти, які отримані протягом Періоду нарахування рівними 14-ма частинами відповідно до встановленого Графіку.
На виконання умов Договору 1 за твердженнями Кредитора, останнім видано позику Боржнику у загальному розмірі 34 169 999,96 Євро.  Із змісту заяви Кредитора постає, що Боржником було частково повернуто позику у розмірі          2 263 185,60 євро.
Таким чином, за підрахунками Кредитора заборгованість Боржника за договором від 19.11.2007 становить 31 906 814,36 Євро (951 663 397,70 грн за курсом на 26.06.2019).
Крім того, Кредитором також нараховані відсотки за користування коштами у розмірі 4 386 749,12 Євро. 
З врахуванням викладеного, Кредитором заявлено про грошові вимоги до Боржника за Договором 1 у загальному розмірі 36 293 563,48 Євро (1 082 504 055,92 грн).
На підтвердження вимог за Договором 1 Кредитором надано суду наступні копії документів: копія договору позики, копії додаткових угод до договору позики від 04.08.2008, 04.05.2009, 08.02.2010, 10.08.2010, 21.10.2010, 10.12.2010, 01.06.2011, 18.05.2012, 11.06.2015, 20.07.2015, 13.09.2016, 10.10.2016, листи повідомлення щодо листування з банками, реєстраційне свідоцтво № 750 з додатком до свідоцтва, роздруківка річної звітності ПАТ "ДМК", рішення у адміністративній справі №160/1062/19.
Відповідно до змісту Договору 2 Кредитор (Позикодавець) зобов`язується надати Позичальнику (Боржнику) позику на максимальну суму 13 434 000,00 Євро.
Відповідно до Реєстраційного свідоцтва №750 від 11.01.2008 та Графіку повернення позики (додаток №4 до Договору) строк повернення позики - 09.11.2012. Мета позики - для сплати Компанії Danieli & C Officine Meccaniche S.p.A. всіх сум, що належать до сплати відповідно до договору поставки №27-1101-12 від 18.04.2007.
Відповідно до пункту 6.1 Договору 2 Позичальник зобов`язується повернути всі кошти, які отримані протягом Періоду нарахування рівними 7-ма частинами відповідно до встановленого Графіку.
На виконання умов Договору 2, за твердженням Кредитора, останнім було видано позику Боржнику у загальному розмірі 6 834 000,00 Євро.
Боржником не було у строки встановлені Договором 2 повернуто позику, у зв`язку з чим за Боржником обліковується заборгованість у розмірі 6 834 000,00 Євро, що еквівалентно 203 833 187,06 грн (станом на 26.06.2019).
Крім того, Кредитором нараховано відсотки за користування позикою у загальному розмірі 2 043 444,95 Євро, з яких погашено 1 186 171,16 Євро, у зв`язку з чим заборгованість за відсотками складає 857 273,79 Євро, що еквівалентно 25 569336,96 грн (станом на 26.06.2019).
З врахуванням викладеного, Кредитором заявлено про грошові вимоги до Боржника за Договором 2 у загальному розмірі 7 691 273,79 Євро (229 402 524,02 грн).
На підтвердження вимог за договором 2 Кредитором надано суду наступні копії документів: копія договору позики, копії додаткових угод до договору позики від 21.01.2008, 04.08.2008, 04.05.2009, 08.02.2010, 10.08.2010, 21.10.2010, 10.12.2010, 01.06.2011, 18.05.2012, 11.06.2015, 20.07.2015, 13.09.2016, листи повідомлення щодо листування з банками, реєстраційне свідоцтво № 750 з додатком до свідоцтва, акт звіряння розрахунків, роздруківка річної звітності ПАТ "ДМК", рішення у адміністративній справі №160/1062/19.
Крім того, від кредитора на адресу суду надійшли наступні документи: уточнена заява про грошові вимоги до боржника, клопотання про приєднання доказів, уточнений розрахунок вимог, клопотання про витребування доказів, пояснення щодо розгляду грошових вимог. 
Повідомленням про розгляд грошових вимог розпорядник майна не визнав грошові вимоги Кредитора  в повному обсязі, оскільки Кредитором документально не підтверджено  розмір грошових вимог до Боржника, невірність розрахунків процентів за користування коштами. Також, розпорядник майна, зазначав, що Боржником подано заяву про застосування строків позовної давності до грошових вимог Кредитора, що є самостійною підставою для відхилення грошових вимог Розпорядником майна. 
Боржник не визнав грошові вимоги Кредитора, подав до суду окремі заяви про застосування строків позовної давності, заяву про визнання доказів неналежними, пояснення стосовно грошових вимог Кредитора. Зазначив, що відсутність у Кредитора оригіналів письмових доказів, які підтверджують грошові вимоги до Боржника є самостійною підставою для відхилення грошових вимог.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
Аргументи скаржника щодо не врахування судами першої та апеляційної інстанцій судової практики у справах № 909/714/16, 463/133/15-к у частині надання судами оцінки обставинам справи щодо відсутності оригіналів письмових доказів, якими Кредитор обґрунтовує свої грошові вимоги до Боржника, Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Як встановлено судами та було зазначено, на підтвердження грошових вимог компанії Landmont Limited до Боржника за Договорами 1, 2 кредитором подано в якості письмових доказів копії перелічених вище документів.
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою господарського суду від 22.07.2019  прийнято  заяву компанії Landmont Limited  про визнання грошових вимог у справі про банкрутство № 904/2104/19 до розгляду в попередньому судовому засіданні, яке було призначено на 07.08.2019. Зобов`язано компанію Landmont Limited  надати суду всі документи підтверджуючі заявлені кредиторські вимоги до боржника (оригінали для огляду, засвідчені належним чином копії до матеріалів справи).
З тексту оскаржуваної ухвали від 14.11.2019 вбачається, що судом встановлено наступні обставини.
У ході судового засідання 07.08.2019 Кредитором заявлено клопотання б/н про витребування письмових доказів від Боржника. Кредитором надано суду пояснення, що у компанії Landmont Limited  відсутні оригінали документів, копії яких подано до суду із заявою про грошові вимоги до Боржника та  які підтверджують  грошові вимоги. Представник компанії Landmont Limited  адвокат Печена І.В. надала суду пояснення, що під час завірення копій документів, що подані до суду, остання не мала оригіналів. Кредитором зазначено, що оригінали документів втрачено у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей.   
Ухвалою господарського суду від 07.08.2019 клопотання компанії Landmont Limited  № б/н від 05.08.2019 про витребування доказів від Боржника  прийнято до розгляду. Відкладено судове засідання з розгляду вказаного та з розгляду заяв кредитора компанії Landmont Limited. Зобов`язано компанію Landmont Limited  надати суду документи на підтвердження заявлених грошових вимог до боржника (оригінали для огляду, засвідчені належним чином копії до матеріалів справи), надати розрахунок грошових вимог, які виникли на день відкриття провадження у справі про банкрутство (з окремим визначенням основного боргу, штрафних санкцій, пені) та всі документи, які були витребувані судом в судовому засіданні 07.08.2019. Також, господарський суд зазначив, що у разі не надання до суду всіх витребуваних господарським судом ухвалою від 07.08.19 документів, господарський суд буде розглядати заяви з грошовими вимогами до боржника за наявними матеріалами, які містяться в даних заявах. Розгляд грошових вимог компанії Landmont Limited  відкладено на 23.09.2019. 
У ході судового засідання 23.09.2019 представником компанії Landmont Limited  заявлено клопотання, зокрема, про витребування доказів від приватного нотаріуса Прожуган М.А., ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та Національного банку України, та надано пояснення, що оригінали документів, що підтверджують грошові вимоги Кредитора були передані Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу", яка знаходиться на тимчасово окупованій території. Доказів передання оригіналів документів Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу" кредитором компанії Landmont Limited  не надано.
Розпорядник майна та Боржник заперечували проти клопотань заявлених Кредитором, вважали, що Кредитором не надано доказів передання документів третій особі, а також не надано доказів самостійного звернення до банків та нотаріусів щодо отримання документів.
Ухвалою Господарського суду від 23.09.2019 відкладено розгляд вищевказаних заяв та клопотань та  розгляд заяви про грошові вимоги Кредитора на 10.10.2019. Зобов`язано  компанію Landmont Limited  надати суду всі документи підтверджуючи заявлені кредиторські вимоги до боржника (оригінали для огляду, засвідчені належним чином копії до матеріалів справи), надати суду документальні докази щодо самостійного звернення компанії Landmont Limited до приватного нотаріуса  Прожуган М.А., ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", Національного банку України з запитами про надання інформації, надати докази передання оригіналів документів Індустріальній Спілки Донбасу, докази самостійного звернення компанії Landmont Limited  до правоохоронних органів з приводу втрати оригіналів документів, пояснення з приводу не відновлення компанії Landmont Limited  оригіналів документів, заперечення на повідомлення розпорядника майна та боржника щодо не визнання грошових вимог, заперечення на заяви, заперечення боржника, надіслати додаткові пояснення, заперечення, клопотання на адресу боржника та розпорядника майна, докази надсилання надати суду.                  
У ході судового засідання 10.10.2019 компанією Landmont Limited  заявлено, зокрема, клопотання про призначення судово-економічної експертизи, про витребування доказів у боржника.
Кредитор зазначав, що оригінали документів, що підтверджують право грошової вимоги, відсутні у зв`язку із закінченням строків їх зберігання відповідно до законодавства Кіпру; що не має обов`язку звертатись до відповідних органів державної влади України з заявами щодо втрати документів. 
Разом з тим, доказів знищення документів та легалізованої норми права за законодавством Кіпру (щодо строку зберігання документів та порядку їх знищення) Кредитором не надано, також Кредитором не надано доказів передання оригіналів документів Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу", доказів самостійного звернення до відповідних державних органів щодо відновлення втрачених документів. Кредитором також не виконано вимоги ухвали суду від 23.09.2019 у частині надання доказів на обґрунтування заявлених раніше клопотань про витребування доказів. 
З огляду на викладені обставини, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції  у відповідності до вимог ГПК України було надано Кредитору всі можливості щодо подання належним чином завірених копій та оригіналів документів, що підтверджують грошові вимоги кредитора до Боржника.
При цьому, суди першої та апеляційної інстанції при виборі і застосуванні норми права до спільних правовідносин правомірно врахували висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №910/12809/16, відповідно до якої хоча ксерокопії і можна вважати належними доказами, проте вони не можуть бути допустимими, оскільки у випадках передбачених законодавством певні обставини справа повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Відповідно до статті 77 ГПК України та статті 91 ГПК України для того щоб бути допустимим доказом будь який документ повинен бути залучений до матеріалів справи або в оригіналі або із відміткою про засвідчення копії документа (аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17).
Суд касаційної інстанції вкотре звертається до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15, відповідно до якого обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора; а також до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №922/1014/18, щодо обов`язку підвищеного стандарту доказування кредитором своїх грошових вимог.
Разом з тим, Суд вважає за необхідне повторно зазначити, що враховуючи особливості провадження у справах про банкрутство, під час розгляду заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника важливим є врахування засад змагальності та диспозитивності, що проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанови Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 11.07.2019 у справі №904/2394/18).
При цьому, в пункті 34 постанови від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 Верховним Судом зазначено, що у справах про банкрутство вирішення спору стосується, крім самого боржника, великого кола осіб - кредиторів боржника, то, на переконання судової колегії, крім принципу змагальності сторін та диспозитивності, суди повинні керуватися і принципом об`єктивної істини, який полягає в обов`язку суду з`ясувати усі дійсні обставини, пов`язані із спірними правовідносинами, і на їх основі вирішити питання про обсяг вимог кредитора до боржника.
Як було зазначено вище, ухвалами суду першої інстанції від 22.07.2019, 07.08.2019, 23.09.2019, 10.10.2019 від кредитора неодноразово витребовувались оригінали письмових доказів, копії яких долучені до матеріалів справи та якими заявник обґрунтовував свої вимоги до ПАТ "ДМК".
Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій, кредитором не надано суду оригіналів письмових доказів, які підтверджують грошові вимоги Кредитора, а також не надано доказів їх знищення чи передачі Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу", не надано й доказів закінчення строків зберігання оригіналів документів за законодавством Кіпру. Більш того, місцевим господарським судом враховано, що Кредитором усупереч вимог статті 80 ГПК України не подано заяву щодо неможливості отримання оригіналів чи продовження строку на їх подання.
З огляду зазначене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини неподання кредитором оригіналів письмових доказів, за умови, що боржником ставиться під сумнів відповідність копій поданих документів оригіналам, враховуючи факт відсутності оригіналів документів у боржника, Суд касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правомірного висновку, керуючись нормами ГПК України та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 01.08.2019 у справі №927/313/18, від 11.09.2019 у справі №902/1260/15 та від 25.02.2019 у справі 909/327/18 (щодо належності та допустимості доказів), що подані Кредитором копії документів є неналежними доказами його кредиторських вимог.
Таким чином, доводи скаржника щодо подання належних копій письмових доказів у справі та не надання судами попередніх інстанцій їм оцінки не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень. 
При цьому, на переконання Суду, висновки судів попередніх інстанцій за встановлених ними обставин справи жодним чином не суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 15.05.2018 у справі №909/714/16 та від 05.09.2019 у справі 463/133/15-к, оскільки: 
-          правова позиція Верховного Суду, висловлена в рамках кримінального провадження з питання застосування приписів кримінального процесуального законодавства (судова практика у справі 463/133/15-к), не може бути застосованою при розгляді даної справи №904/2104/19, що розглядається за правилами господарського судочинства з урахуванням приписів ГПК України та КУзПБ;
-          у справі № 909/714/16 предметом розгляду був спір про визнання правочину (договору оренди) недійсним, при чому в основу постанови Верховного Суду покладено аргументи щодо необхідності оцінки судами усіх наявних доказів, керуючись принципом вірогідності одних доказів у порівнянні з іншими, коли у даній справі №904/2104/19 судами встановлено не подання кредитором оригіналів письмових доказів в підтвердження грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, та надана оцінка цим доказам за критерієм належності та допустимості. Таким чином, висновки у зазначених справах зроблені за наявності різних фактичних обставин. 
Аргументи скаржника щодо не надання судами попередніх інстанцій належної оцінки іншим письмовим доказам (актам звіряння розрахунків, свідоцтву НБУ про реєстрацію договорів, фінансовій звітності Боржника, акту податкової перевірки, рішенню суду в адміністративній справі), Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Як зазначалося вище, нормами КУзПБ передбачено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна (частина друга статті 47 Кодексу).
У вирішенні питання про встановлення господарським судом наявності або відсутності відповідного грошового зобов`язання боржника перед кредитором, слід звернутися до усталеної практики Верховного Суду, відповідно до якої у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови від 29.03.2018 у справі №916/4644/15, від 16.05.2018 у справі №910/20378/16, від 16.05.2018 у справі №924/628/17).
Надавши оцінку поданим компанією Landmont Limited  доказам, судами попередніх інстанцій зазначено, що річна звітність ПАТ "ДМК", акт податкової перевірки, рішення суду у справі №160/1062/19, акт звіряння розрахунків не визнаються як належні, допустимі та достатні докази, оскільки останні у відповідності до вимог ГПК України не можуть підтвердити розмір грошових вимог Кредитора до Боржника.
Більш того, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові вказав, що зазначений акт податкової перевірки є носієм доказової інформації для контролюючого органу про виявлені ним порушення, на підставі якого приймаються податкові повідомлення-рішення та не може бути у розумінні вимог процесуального закону належним, повним та допустимим доказом, який встановлює та підтверджує обсяг грошових вимог кредитора до боржника. Крім того, зазначена у акті перевірки інформація стосовно кредитора є узагальненою та не містить детального опису господарських операцій між кредитором і боржником із зазначенням договорів, податкових накладних, видаткових накладних та інших первинних документів, на підставі яких відбулися господарські операції, що виключає можливість використання цього акту в якості доказу в підтвердження розміру грошових вимог.
До того ж, судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зроблені висновки, що ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, відповідно до якої акт звірки не є первинним документом.
З врахуванням викладеного, Суд відхиляє доводи скаржника щодо не надання належної оцінки іншим письмовим доказам (актам звіряння розрахунків, фінансовій звітності Боржника, акту податкової перевірки, рішенню суду в адміністративній справі) та зазначає, що такі доводи зводяться до спонукання суду касаційної інстанції здійснити переоцінку наявних в матеріалах справи письмових доказів, що у розумінні статті 300 ГПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
При цьому, доводи компанії Landmont Limited про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.10.2019 у справі №910/2039/18, від 10.10.2019 у справі №369/6840/13-ц (щодо преюдиційного характеру встановлених у рішенні суду фактів), є помилковими, зважаючи що предметом адміністративного позову у справі №160/1062/19 є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби. При чому, дане рішення не містить встановлених судом обставин щодо складу і розміру грошових вимог Кредитора до Боржника, а тому дані обставини не спростовують обов`язку скаржника щодо доведення грошових вимог у справі про банкрутство на підставі належних доказів, зокрема оригіналів угод та первинних документів.  
Доводи скаржника щодо не врахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 09.07.2019 у справі №903/849/17, від 08.05.2018 у справі №910/16725/17, від 24.10.2018 у справі №905/3062/17, від 17.10.2018 у справі №905/3063/17, Судом відхиляються, оскільки у вказаних рішеннях суди попередніх інстанцій виходили із сукупності письмових доказів (в тому числі первинної бухгалтерської документації) на підтвердження розміру заборгованості та фактичних обставин справи. При чому, в жодній із вищевказаних справ позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача не було надано лише один письмовий доказ - акт звіряння розрахунків. Таким чином, висновки у зазначених справах зроблені за наявності інших фактичних обставин, при цьому зазначена судова практика не суперечить правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, що акт звірки взаємних розрахунків не є первинним документом.
Судом також визнаються необґрунтованими аргументи скаржника щодо не врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.06.2018 у справі №433/2245/2015-ц, щодо належних доказів існування кредитних зобов`язань, оскільки в основу оскаржених судових рішень у справі №904/2104/19 в частині відхилення вимог компанії Landmont Limited покладено встановлені судами обставини не подання оригіналів письмових доказів, на підставі яких кредитор підтверджував наявність вимог до боржника. 
Щодо доводів скаржника про ігнорування судами висновку Верховного Суду (щодо призначення експертизи), викладеного у постанові від 29.03.2018 у справі № 19/49-10, Суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з відсутністю оригіналів письмових доказів Кредитор подав до суду першої інстанції клопотання про призначення і проведення судово-економічної експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні запитання: Чи підтверджується факт наявності договірних відносин та здійснення господарських операцій між компанією Landmont Limited та ПАТ "ДМК" на підставі вказаного у клопотанні переліку документів? Який розмір заборгованості ПАТ "ДМК" перед Компанією Landmont Limited по основній сумі позики за Договором позики від 19.11.2007 станом на 30.05.2019 (включно)? Який розмір заборгованості ПАТ "ДМК" перед Компанією Landmont Limited по сумі відсотків за Договором позики від 19.11.2007 станом на 30.05.2019 (включно)? Який розмір заборгованості ПАТ "ДМК" перед Компанією Landmont Limited по основній сумі позики за Договором позики 27.11.2007 станом на 30.05.2019 (включно)? Який розмір заборгованості ПАТ "ДМК" перед Компанією Landmont Limited по сумі відсотків за Договором позики від 27.11.2007 станом на 30.05.2019 (включно)? Чи відображена в бухгалтерському обліку ПАТ "ДМК" заявлена у кредиторських вимогах компанії Landmont Limited  заборгованість за Договором позики від 27.11.2007, Договором позики від 19.11.2007?
Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до частини другої статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Аналіз частини другої статті 25 Закону про банкрутство (чинного на момент вирішення судом питання про призначення експертизи) та аналогічних положень частини другої статті 47 КУзПБ, дає підстави стверджувати, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника та (або) розпорядника майна і на підставі наданих кредитором документів встановлює наявність або відсутність господарських взаємовідносин (операцій) між кредитором та боржником.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає твердження скаржника про безпідставне відхилення господарським судом клопотання про призначення експертизи помилковим та таким, що суперечить вимогам процесуального законодавства, оскільки, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, у даному випадку відсутні питання, які вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду, вони входять до предмету доказування у цій справі та підлягали дослідженню судом.
Як зазначалось Судом, у справах про банкрутство тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора, що спростовує доводи скаржника щодо обов`язку Боржника подавати будь-які докази на спростування наявності у Кредитора грошових вимог до Боржника.
Доводи скаржника щодо не застосування приписів частини першої статті 79 ГПК України щодо доведеності обставини на підставі більш вірогідних доказів, Суд визнає необґрунтованими, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження грошових вимог кредитора, зокрема оригіналів письмових доказів та документів первинного бухгалтерського обліку.
Також, Верховний Суд критично ставиться до аргументів скаржника щодо не застосування висновків Верховного Суду (постанова від 07.06.2018 у справі №668/8830/15-ц) щодо переривання строку позовної давності до вимог Кредитора, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини відсутності  порушеного права кредитора, що мало наслідком відхилення грошових вимог за недоведеністю та залишення без розгляду заяви боржника про застосування строку позовної давності відповідно до приписів статті 261 ГПК України.
Доводи компанії Landmont Limited  про порушення норм права судом першої інстанції з підстав неналежного місця проведення судового засідання Верховним Судом відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
Доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права з підстав неналежного повідомлення скаржника про зміну місця судового засідання, що мало наслідком розгляд справи без участі його представника, колегія суддів вважає безпідставними, приймаючи до уваги наступне.
Як вбачається з тексту ухвали господарського суду від 29.10.2019, представник скаржника адвокат Печена І.В. (дов.№ б/н від 19.06.2019) була присутня 29.10.2019 у попередньому судовому засіданні, в якому представником ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" було заявлено відвід головуючому у справі №904/2104/19 судді Владимиренко І.В.
Ухвалою суду від 29.09.2019, яка постановлена за наслідками розгляду вказаної заяви про відвід судді Владимиренка І.В., було, зокрема, відкладено попереднє засідання на 14.11.2019 о 12:00 год. 
За тим, з метою забезпечення належних умов для проведення 14.11.2019 попереднього судового засідання з розгляду заявлених грошових вимог понад 230 кредиторів, ухвалою господарського суду від 06.11.2019 призначено судове засідання на 14.11.2019 о 12:00 год. у приміщенні актової зали Соборної районної у місті Дніпрі ради.
Колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду встановлено, що у відповідності до вимог чинного законодавства України зазначена ухвала від 06.11.2019 опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень та засобами поштового зв`язку направлена Скаржнику, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа (наявний в матеріалах справи).
Також, апеляційним судом встановлено, що на офіційному сайті Господарського суду Дніпропетровської області було розміщено оголошення, про те, що судове засідання у справі № 904/2104/19 відбудеться 14.11.2019 за адресою: 49027, Дніпропетровська область, місто Дніпро, площа Шевченка, буд. 7.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що ухвалою від 06.11.2019 було змінено лише місце проведення судового засідання.
В оскаржуваній постанові судом зазначено, що про час, місце та дату зазначеного судового засідання Скаржник був повідомлений та обізнаний, що вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, оскільки підписант дійсної апеляційної скарги (адвокат Печена І.В.) подав до Суду першої інстанції у день судового засідання (за дві години безпосередньо до засідання) клопотання про відкладення судового засідання, що останнім не оспорюється та прямо підтверджується змістом апеляційної скарги.
З огляду на встановлений статтею 43 ГПК України обов`язок учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами та ґрунтуючись на вищевикладених висновках ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України", Суд враховує наступне.
З огляду на зазначені обставини участі представника скаржника адвоката Печеної І.В. у судовому засіданні 29.10.2019, на якому відкладено попереднє засідання на 14.11.2019, обізнаності про час, місце та дату зазначеного судового засідання, зокрема, через особисте подання до місцевого суду відповідного клопотання за дві години до початку цього засідання, враховуючи обов`язок учасника у справі добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх судів, що участь у даному засіданні суб`єктивно залежала від самого скаржника. 
Таким чином, твердження скаржника про те, що суд не забезпечив скаржнику його право бути належним чином завчасно повідомленим про місце судового засідання є необґрунтованими та безпідставними.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та висновків суду, ґрунтуючись на вищевикладених висновках ЄСПЛ у справах "Проніна проти України", "Серявін та інші проти України", "Трофимчук проти України", Верховний Суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
Враховуючи все вищезазначене, доводи скаржника спростовуються викладеними обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм  права та зводяться до переоцінки доказів, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи.
З огляду на норми статті 300 ГПК України, у суду касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.
У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційна скарга компанії Landmont Limited підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення в частині відхилення грошових вимог компанії - залишенню без змін.
4.3.8 Касаційна скарга компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) на судові рішення в частині відхилення грошових вимог компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.)
Зі змісту поданої касаційної скарги вбачається, що основні доводи компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) зводяться до невірного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема:
-          не застосування частини першої статті 32, частини другої статті 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", статті 66 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, невірного застосування частини першої статті 482 ЦПК України;
-          неправильне застосування частини восьмої статті 75 ГПК України та не врахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.01.2019 у справі №916/4644/15;
-          порушення апеляційним господарським судом частин першої та третьої статті 269 ГПК щодо неврахування постанови Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №824/131/19; не врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.06.2018 у справі № 904/4592/15, від 11.09.2019 у справі №904/634/16;
-          порушення статей 76, 78, 79, частини першої статті 96, частини четвертої статті 165, частини п`ятої статті 236 ГПК України (щодо неналежного дослідження та оцінки первинних документів).
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Компанія Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) звернулась до суду із грошовими вимогами до Боржника  на загальну суму 29 533 567,00 грн.
Так, відповідно до Заяви Кредитора вимоги останнього до Боржника виникли на підставі  Контракту № DMKD/Vitkovice (Контракт).
28.01.2016 між Кредитором (Покупець) та Боржником (Продавець) укладено Контракт № DMKD/Vitkovice (Контракт). У відповідності до пункту 1.1 Контракту Продавець зобов`язується поставити Покупцю металопродукцію в кількості визначеній у специфікаціях до цього Контракту, які є його невід`ємними частинами.
Відповідно до пункту 9.2 Контракту, Покупець повинен оплатити вартість Товару банківським переказом у доларах США на банківський рахунок Продавця, вказаний у даному Контракті. Валюта платежу не повинна відрізнятись від валюти ціни та від валюти, вказаної у відвантажувальних документах. Платежі, здійсненні в доларах США, використовуються для оплати Товару, поставленого в доларах США. Пунктом 9.7. Контракту визначено, що при здійснені поставки товару у кількості меншій, ніж оплату якої здійснено Покупцем, Продавець здійснює повернення грошових коштів на рахунок Покупця протягом 15 банківських днів з дня письмового повідомлення Покупця при наявності акту звірки.
Пунктом 12.1 Контракту, визначено, що контракт регулюється нормами права України.
Специфікацією № 2 від 18.05.2016 Боржник та Кредитор погодили поставку Товару у кількості 10 800 МТ на загальну суму 4 189 920 доларів США у строк до 25.06.2016. Додатковою угодою №5 від 06.07.2016 до Договору, сторони погодили внесення змін до Специфікації №2 від 18.05.2016 в частині обсягу товару: 3 лоти загальною вартістю 2 026 236,63 долари США.
Кредитор у своїй заяві зазначив, що ним на користь Боржника було перераховано грошові кошти в розмірі 3 100 000,00 доларів США, а Боржником поставлено Товару на суму 2 026 236,63 долари США. Відтак, Боржник, за твердженням Кредитора має повернути переплату за поставлений товар у розмірі 1 073 763,37 доларів США (3100000,00 - 2 026 236,63).
На підтвердження своїх доводів, Кредитором до заяви було додано копії наступних документів: Контракт №DMDK/Vitkovice від 28.01.2016 з додатковими угодами, проформа інвойси (№2016-2 від 20.05.2016, №2016-2/1 від 26.05.2016, №2016-2/2 від 26.05.2016), копії банківських виписок, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду (МКАС) при Торгово-промисловій палаті України (ТПП України) від 25.05.2018 №1205/14- 6, ухвалу Київського апеляційного суду від 20.09.2019 у справі №824/131/19, якою надано дозвіл на примусове виконання вказаного рішення МКАС при ТПП України від 25.08.2018, вимогу Кредитора до Боржника від 23.06.2017 про повернення переплачених грошових коштів за Контрактом №DMDK/Vitkovice від 28.01.2016.
Посилаючись на наявність рішення МКАС при ТПП України у справі АС №323у/2017 від 25.04.2018, яким з Боржника на користь Кредитора стягнуто        1 073 763,37 доларів США - основного боргу, 4 147,96 - трьох відсотків річних за період 26.01.2018 по 06.04.2018, а також витрати зі сплати арбітражного збору у розмірі 13 705,41 доларів США, Кредитор звернувся із заявою про визнання грошових вимог у розмірі визначеному рішенням МКАС.
Також, Кредитором нараховані три відсотки річних у розмірі 37 066,89 доларів США за період з 07.04.2018 по 31.05.2019.
Крім того, до апеляційного суду під час здійснення апеляційного провадження у справі, кредитором надано копію постанови Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №824/131/19 про залишення без задоволення апеляційної скарги Боржника та залишення ухвали Київського апеляційного суду від 20.09.2019 без змін.
Боржником та розпорядником майна вимоги Кредитора відхилено у повному обсязі, оскільки Кредитором не надано доказів визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 25.04.2018 по справі АС №323у/2017, не надано документи первинного обліку, що підтверджують вимоги кредитора до Боржника.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
Аргументи скаржника щодо не застосування частини першої статті 32, частини другої статті 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", статті 66 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, невірного застосування частини першої статті 482 ЦПК України, Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", арбітражний розгляд припиняється остаточним арбітражним рішенням або постановою третейського суду, прийнятою згідно з пунктом 2 цієї статті.
Частинами першою-другою статті 66 Регламенту МКАС при ТПП України (далі - Регламент) передбачено, що  арбітражне рішення є остаточним та обов`язковим з дати його винесення. Арбітражне рішення виконується сторонами добровільно в установлені строки. Якщо строки виконання у рішенні не визначені, воно підлягає негайному виконанню.
Посилаючись на вказані норми, скаржник вважає, що подане ним рішення МКАС у справі №323у/2017, що набрало законної сили 25.04.2018, є остаточним та підлягає негайному виконанню. Аналіз вказаних положень, на думку скаржника, свідчить про те, що  дозвіл на виконання Рішення МКАС при ТПП України отримується лише для примусового виконання такого рішення.
Разом з тим Суд зазначає, що під визнанням та виконанням рішення іноземного суду розуміється процедура поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів його примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.
Правовідносини щодо визнання та виконання рішень міжнародних комерційних арбітражів в Україні урегульовані статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йоркська Конвенція), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року, статтею 36 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" та положеннями Розділу IX ЦПК України.
Частиною третьою статті 66 Регламенту передбачено, що при відмові від добровільного виконання рішення підлягає виконання примусово у відповідності з процесуальним законодавством та міжнародними договорами держави, де вимагається виконання такого рішення.
У відповідності до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.
Положення вказаної статті суд застосовує у взаємозв`язку із нормою пункту 1 частини третьої статті 23 ЦПК України.
Згідно частини першої статті 479 ЦПК України  за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.
Встановивши, що ухвалою Верховного Суду від 10.10.2019 відкрито провадження у справі № 824/131/19 за апеляційною скаргою ПАТ "ДМК" на ухвалу Київського апеляційного суду від 20.09.2019 у цій справі про надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП України від 25.04.2018 у справі АС №323у/2017, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що зазначене рішення МКАС при ТПП України на момент розгляду вимог кредитора не набрало законної сили.    
За відсутності доказів визнання та надання компетентним судом України дозволу на виконання рішення МКАС при ТТП України АС № 323у/2017 відповідно до приписів законодавства України, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що  кредитором не надано доказів на підтвердження грошових вимог до Боржника.
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 75 ГПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 75 ГПК України  обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.
З огляду на вказані норми процесуального законодавства, судами вірно зазначено, що рішення МКАС при ТПП України, якщо воно не визнано у встановленому законом порядку, не має преюдиційного значення, а встановлені у ньому обставини підлягають доказуванню в загальному порядку. Тобто, рішення МКАС без ухвали про надання дозволу на примусове виконання такого рішення (яка набрала законної сили) не є самостійною підставою для звільнення Кредитора від доказування обставин, на які він посилається.
Такий висновок судів попередніх інстанцій не суперечить наведеному скаржником правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 29.01.2019 у справі №916/4644/15, щодо підтвердження грошових вимог конкурсних кредиторів до боржника або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо) або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.
Зазначене обґрунтовано свідчить про безпідставність доводів компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) у вказаній частині. 
Доводи скаржника про порушення апеляційний судом приписів статті 269 ГПК України щодо неврахування постанови Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №824/131/19 Судом відхиляються з огляду на таке.
За частиною другою статті 80 ГПК України, зокрема, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 вказаної статті). 
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.
У свою чергу статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Проте, у поданій касаційній скарзі кредитор, стверджуючи про порушення судом апеляційної інстанції статті 269 ГПК України, посилається на докази, зокрема постанову Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №824/131/19 (якою апеляційну скаргу ПАТ "ДМК" залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 20.09.2019 про надання дозволу на виконання Рішення МКАС - без змін), які датовані вже після прийняття рішення судом першої інстанції 14.11.2019, тобто докази, яких взагалі не існувало навіть на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.
Однак, така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
З урахуванням вищенаведеного, Суд відхиляє як безпідставні доводи касаційної скарги про  порушення апеляційний судом приписів статті 269 ГПК України,  оскільки така позиція суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 у справі №916/3130/17. 
При цьому, наведені скаржником правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.06.2018 у справі №904/4592/15 та від 11.09.2019 у справі №904/634/16, не спростовують та не суперечать даному висновку щодо неможливості прийняття апеляційним судом доказів у справі під час її апеляційного перегляду, які не були подані стороною до суду першої інстанції через їх відсутність як таких (не існування) на момент розгляду спору по суті.
Аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права, зокрема статей 76, 78, 79, частини першої статті 96, частини четвертої статті 165, частини п`ятої статті 236 ГПК України (щодо первинних документів), Суд також визнає необґрунтованими та зазначає наступне.
Встановивши, що рішення МКАС при ТПП України (подане кредитором на підтвердження його грошових вимог до Боржника) не визнано у встановленому законом порядку (ухвала про надання дозволу на примусове виконання такого рішення не набрала законної сили), тому не має преюдиційного значення, а встановлені у ньому обставини підлягають доказуванню в загальному порядку, суди попередніх інстанцій дійшли висновку  про розгляд заяви компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) на підставі поданих кредитором доказів.
Судами встановлено, що в якості підстави для заявлення Кредитором своїх вимог до Боржника, останній посилається на переплату у розмірі 1 073 763,37 доларів США за Контрактом, на підтвердження чого надано виписки ING Bank N.V. та Чеського ощадного банку.
Надавши оцінку вказаним документам, судами попередніх інстанцій зроблено висновок, що надані кредитором виписки не можуть вважатись належними та допустимими доказами підтвердження наявності зобов`язання Боржника з повернення грошових коштів, з огляду на наступні встановлені судами обставини: 
1)          всупереч пункту 9.7 Договору, кредитором не було надано доказів письмового повідомлення боржника та не надано підписаного акта звірки;
2)          всупереч умов пункту 9.2 Договору, надані Кредитором виписки містять інформацію про перерахування грошових коштів на рахунок,  який у Контракті не зазначено;
3)          виписки надані Кредитором у формі звичайних роздруківок: без підписів / печаток відповідальних осіб банківської установи, посилань на наявність електронних підписів та/або будь яких інших реквізитів, які даються змогу впевнитись в належності відповідного документа, не можуть вважатись належним доказами перерахування грошових коштів на рахунок боржника без посилання на норми матеріального права Республіки Чехії, які обґрунтовують подібну форму банківських виписок.
З огляду на зазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про не доведеність кредитором наявності грошових вимог у розмірі 1 073 763,37 доларів США. При цьому, судами попередніх інстанцій правомірно зазначено, що не доведеність факту наявності основної заборгованості виключає можливість заявлення вимог по 3% річних та інфляційним, нарахованим на таку заборгованість.
Враховуючи викладене, доводи скаржника про порушення норм процесуального права щодо неповноти встановлення обставин справи та оцінки наданих скаржником доказів Судом до уваги не приймаються, оскільки  зводяться до необхідності іншої оцінки судом касаційної інстанції доказів, ніж та, що була зроблена судами попередніх інстанцій та встановлення інших обставин справи, що відповідно до статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та висновків суду, ґрунтуючись на вищевикладених висновках ЄСПЛ у справах "Проніна проти України", "Серявін та інші проти України", "Трофимчук проти України", Верховний Суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційна скарга компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення в частині відхилення грошових вимог скаржника - залишенню без змін.
4.3.9 Касаційна скарга компанії Indumet SA (Індумет СА) на судові рішення в частині відхилення грошових вимог компанії Indumet SA (Індумет СА)
З поданої касаційної скарги вбачається, що основні доводи компанії Indumet SA (Індумет СА) зводяться до наступного:
1)          порушення норм процесуального права місцевим господарським судом, зокрема статей 120, 202 ГПК України, з підстав неналежного повідомлення скаржника про дату і місце судового засідання, та в зв`язку з цим не відкладення цього засідання;
2)          порушення норм права судом першої інстанції, зокрема положень частини восьмої статті 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини четвертої статті 196, статей 219 - 220, 233 ГПК України, з підстав неналежного місця проведення судового засідання, а саме за межами суду, та порушення таємниці нарадчої кімнати; 
3) порушення норм статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через упереджене ставлення та необ`єктивний розгляд справи судами, враховуючи відмову в призначенні колегіального розгляду справи місцевим господарським судом, не застосування англійського права, неналежне дослідження та оцінка поданих кредитором доказів тощо;
4)          неправильного застосування судами попередніх інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", що призвело до помилкового застосування норм матеріального права України замість матеріального права Англії; недотримання принципу "Jura novit curia", висловленого Верховним Судом у справах №924/196/19, №904/1093/19, №902/803/17;
5) неправильного застосування статті 14 Закону України "Про міжнародне приватне право", шляхом безпідставного застосування до спірних правовідносин статей 257 -259 ЦК України щодо строків позовної давності та статті 559 ЦК України щодо строку дії поруки як "імперативних норм права України"(недотримання правової позиції Верховного Суду у справах № 1806/2-1093/2011, № 408/8040/12, та позиції Верховного Суду України у справі № 6-53цс14);
6) порушення норм статті 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж в Україні" та порушення статті Ill Конвенції Про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958;
7) порушення норм процесуального права в частині не дослідження всіх зібраних у справі доказів вимог компанії Indumet SA (Індумет СА), чим недотримано правових позицій Верховного Суду у справах №914/2267/18, №19/49-10, №910/23556/17, №925/1165/16, №43/75-15/7-6.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Компанія Indumet SA (Індумет СА), Люксембург звернулась до суду з грошовими вимогами до боржника на суму 23 640 410 448, 40 грн та 3 842,00 грн судовий збір.
Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Заяви Кредитора вимоги останнього до Боржника виникли на підставі:
1)          Угоди про надання строкового кредиту від 14.08.2007 (вимоги у розмірі:                        255 000 000,00 доларів США (основний борг); 96 319 148,22 доларів США (нараховані відсотки); 3 013 403,40 доларів США (арбітражні відсотки); 93 053,08 фунтів стерлінгів (арбітражні витрати); 107 764,73 доларів США, 14 070,60 євро,      6 561,60 фунтів стерлінгів (юридичні витрати));
2) Кредитного договору від 14.01.2008 (вимоги  у розмірі: 350 000 000,00 доларів США (основний борг), 157 984 493, 94 доларів США (заборгованість за відсотками));
3) Кредитного договору від 04.04.2008 (вимоги  у розмірі: 25 000 000,00 доларів США (основний борг), 15 047 404, 00 доларів США (заборгованість за відсотками));
14.08.2007 між Компанією "Лендмонт Лімітед", як позичальником (далі Позичальник або Компанія), Боржником, ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", ВАТ "Алчевський коксохімічний завод", Корпорація "Індустріальна спілка Донбасу", як поручителями, Банком Каліон (CALYON BANK), як Організатором, Початковим кредитором, Кредитним агентом та Банком Кредіт Свісс Інтернешнл (CREDIT SUISSE INTERNATIONAL), як Організатором, Початковим кредитором укладено Угоду стосовно кредиту (надалі за текстом Угода), за якою позичальник (компанія "Лендмонт Лімітед") мав отримати кредит на суму 300 000 000,00 доларів США.
У відповідності до умов Угоди (пункт 2.1.) сторони погодили, що  в порядку та на умовах цієї Угоди, Кредитори надають Компанії строковий кредит на загальну суму, що дорівнює сумі Загальних Кредитних зобов`язань.
При цьому, сума Загальних Кредитних Зобов`язань підлягає визначенню шляхом належним чином оформлення Додатку 1 до Угоди, який містить, зокрема, найменування поручителя (перелік всіх  поручителів); "назву Початкового кредитора" та розмір зобов`язань кожного початкового Кредитора та розмір "Загальних Кредитних зобов`язань". У Додатку 1 біля назви початкового Кредитора вказується сума позики.
Відповідно до додатку 1 до Угоди сума зобов`язання складає 300 000 000,00 доларів США, з яких 150 000 000,00 доларів США надається "КАЛІОН" та               150 000 000,00 доларів США надається "КРЕДІТ СВІСС ІНТЕРНЕШНЛ".
Враховуючи, що  умовами пункту 2.1. Угоди не визначено конкретний розмір Загальних Кредитних зобов`язань, тобто основну умову Угоди, суди дійшли висновку, що істотна умова Угоди визначена сторонами лише в Додатку 1 до Угоди.
Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій, Кредитором не надано господарському суду підписаного сторонами Додатку 1 до Угоди, яким сторонами цієї Угоди повинні були узгодити істотну умову - суму позики.
Кредитор Indumet SA (Індумет СА) не є первісним Кредитором за Угодою. 
На підтвердження факту набуття права нового кредитора за Угодою компанією Indumet SA (Індумет СА) до заяви про визнання грошових вимог надано копії Свідоцтв про передачу .
Статтею 27 Договору 2 визначений порядок зміни сторін. 
Умовами пункту 27.3 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) передбачена процедура уступки прав. 
Відповідно до пункту 27.4 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) передбачена Процедура передачі за Свідоцтвом щодо Передачі. Відповідно до підпункту "b" пункту 27.4 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) передача прав або обов`язків за Свідоцтвом щодо Передачі буде дійсною, якщо: (і) Діючий кредитор та Новий Кредитор передадуть Кредитному Агенту належним чином оформлене свідоцтво про передачу; та (іі) Кредитний агент укладе його.
Окрім того, додатком № 5 до Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) сторони погодили форму Свідоцтва щодо передачі.
З огляду на встановлені обставини та умови Угоди, суди дійшли висновку, що перехід до компанії Indumet SA (Індумет СА) прав вимоги до Боржника за Угодою на суму 255000 000 доларів США не підтверджується належними та допустимими доказами. Зокрема, у Свідоцтвах про передачу від 24.09.2007, 24.09.2007, 02.12.2011, 08.11.2012, 16.11.2012, 27.02.2013, 2013 (без дати), 25.09.2013, 30.09.2013, 28.10.2013, 10.07.2014,03.06.2015 відсутні найменування сторони правочину, а саме найменування кредиторів, які відступили свої права вимоги компанії Indumet SA (Індумет СА), що не дає можливості встановити безперервність правочинів щодо передачі прав вимоги та їх реальність, ідентифікувати сторони правочинів. Відтак, Кредитором не доведено факт набуття прав вимоги до ПАТ "ДМК" за вищезазначеними Свідоцтвами про передачу прав.
Статтею 6 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) визначено, що Компанія (тобто Лендмонт Лімітед (Landmont Limited)) повинна повністю погасити Запозичення на Остаточну Дату Погашення. Статтею 1 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) надано тлумачення терміну "Дата остаточного погашення": означає дату, яка настає через 3 (три) роки після Дати підписання. "Дата підписання": означає дату, на яку підписується ця Угода її сторонами.
Угоду  підписано 14.08.2007, а 21.09.2007 підписана відповідна Додаткова угода до Угоди. 
Враховуючи викладене суди дійшли висновку, що дата остаточного погашення визначена сторонами як дата, яка настає через 3 (три) роки після Дати Підписання, тобто 14.08.2010. Зазначена кінцева дата погашення (14.08.2010) визначена в наявній в матеріалах справи вимозі Креді Агріколь Корпорейт Енд Інвестмент Банк від 25.01.2018 до ПАТ "ДМК". Кредитором до матеріалів справи не надано доказів отримання зазначеної вимоги ПАТ "ДМК", внаслідок чого суд позбавлений можливості встановити факт отримання зазначеної вимоги Боржником - ПАТ "ДМК", однак враховуючи зміст зазначеної вимоги суд приходить до висновку, що Кредитним агентом дата остаточного погашення визначена саме як 14.08.2010. 
Враховуючи умови Угоди, що погоджені Сторонами (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007), а також приймаючи до уваги ту обставину, що Кредитором до заяви про визнання грошових вимог на підтвердження заявлених кредиторських вимог не надано Внутрішній Кредитний Договір Групи для Поручителя, не надано належних, достатніх та допустимих доказів укладання між Компанією Лендмонт Лімітед (Landmont Limited), як Кредитором та ПАТ "ДМК", як Позичальником Внутрішнього Кредитного Договору Групи для Поручителя та його реєстрації в НБУ, суди дійшли висновку, що Кредитором не доведений достатніми, належними та допустимими доказами факт настання умов, передбачених умовами Угоди які б свідчили про те, що зазначена Угода є законною, обов`язковою для виконання, та дійсною саме для Боржника - ПАТ "ДМК", оскільки такі умови настають лише у разі отримання коштів за Внутрішнім Кредитним Договором Групи для Поручителя, факт укладання якого Кредитором не доведено. 
Відповідно до пункту 15.2. статті 15 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) ця порука, є порукою з необмеженим строком, й буде діяти до остаточного врегулювання балансу всіх сум, що підлягають сплаті будь-яким боржником відповідно до Фінансових Документів, незалежно від будь-якої проміжної оплати або звільнення від зобов`язань повністю або частково.
Кредитор також зазначив, що 15.02.2011 між компанією, Лендмонт Лімітед (Landmont Limited), Поручителями, ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", ВАТ "Алчевський коксохімічний завод", Корпорацією "Індустріальна спілка Донбасу", в якості поручителів та Креді Агріколь Корпорейт Енд Інвестмент Банк, як кредитним агентом укладено договір про зміни від 15.02.2011 стосовно кредитного договору від 14 серпня 2007 року (зі змінами та в новій редакції від 21 вересня 2007 року та зі змінами та/або в новій редакції, які в подальшому укладались в будь-який час). Зазначеним договором про внесення змін від 15.02.2011  (надалі Договір від 15.02.2011) до Первісного Кредитного договору, тобто Угоди  (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007), доданий новий пункт 15.10 "Строк дії поруки", який викладено в наступній редакції "15.10. Строк дії поруки. Поруки, надані згідно з пунктом 15.1 (Порука та гарантія відшкодування), діють строком до 16 серпня 2022 року та (2) дати, коли Агент по кредиту надав підтвердження поручителям, що всі зобов`язання Компанії погашені.". 
Посилаючись на те, що жодна з умов передбачених пунктом 15.1 в редакції Договору від 15.02.2011 не настала, Кредитор зазначав, що доводи Боржника щодо припинення чинності договору поруки є безпідставними, а строк дії поруки не припинився, внаслідок чого у Боржника є зобов`язання по сплаті основного боргу за Угодою на користь Кредитора в розмірі заявлених Кредитором сум основного боргу.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що підпунктом 1.1 пункту 1 Договору від 15.02.2011 Сторони узгодили визначення термінів, та визначили термін "Дата набрання чинності" як дату, в яку Кредитний агент підтверджує Кредиторам та Компанії про те, що він отримав кожний з документів, перелік яких надається в додатку (Попередні умови) за формою та за змістом, прийнятними для Кредитного агента.
Із Додатку "Попередні  умови", який є невід`ємною частиною Договору від 15.02.2011, суди попередніх інстанцій встановили, що Сторони погодили ряд попередніх умов, від виконання яких настає "Дата набрання чинності" Договором від 15.02.2011. Умовно вказані попередні умови розділені на 3 групи, а саме, на умови, які необхідно виконати Компанії Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) (розділ 1, пункти "а"-"е"), умови які повинні виконати Поручителі (розділ 2 пункти "а"-"d") та юридичні висновки (розділ 3 підпункти "а"-"с"). Умовами розділу 2 зазначеного Додатку "Попередні умови" Сторони погодили, що Поручителі повинні надати Кредитному агенту (надання Кредитному агенту документів зазначених в вищевказаному Додатку передбачено терміном "Дата набрання чинності" за умовами якого Кредитний агент повідомляє, про отримані документи) Положення про затвердження Наглядовою Радою кожного Поручителя (за винятком ІСД) умов цього Договору та транзакцій, передбачених цим Договором (підпункт "а"); копії установчих документів кожного Поручителя, або лист-підтвердження особи, уповноваженої на підписання, від кожного відповідного Поручителя, яким підтверджується, що до установчих документів, які були раніше надані Кредитному Агенту, не було внесено жодних змін та вони залишаються чинними у повному обсязі (підпункт "с"); по відношенню до кожного Поручителя - лист підтвердження особи, уповноваженої на підписання, що підтверджує, що копія кожного документа, зазначеного у цьому Додатку, що стосується такого Поручителя, є вірною, повною та чинною у повному обсязі станом на дату, яка наступає не раніше дати підписання цього Договору (підпункт "d").
Враховуючи ту обставину, що Кредитором не надано доказів виконання ПАТ "ДМК"   умов розділу 2 зазначеного Додатку "Попередні умови", в тому числі не надано затвердженого Наглядовою Радою ПАТ "ДМК" Положення про умов Договору від 15.02.2011, яким збільшено строк дії поруки, чим в свою чергу змінено (збільшено) зобов`язання Поручителя, в залежність від настання яких Сторони погодили набрання чинності Договором від 15.02.2011, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що Кредитором не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що Договір від 15.02.2011 набув чинності, а також не доведеною є дата набрання чинності вказаним договором, яку суд внаслідок відсутності вищевказаних доказів та повідомлення Кредитного агенту самостійно позбавлений можливості встановити.
Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги, що положення пункту 15.2. статті 15 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) змінені або виключені не були, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що Строк дії поруки необхідно розглядати за умовами підпункту 15.2. пункту 15 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) ця порука, є порукою з необмеженим строком, й буде діяти до остаточного врегулювання балансу всіх сум, що підлягають сплаті будь-яким боржником відповідно до Фінансових Документів, незалежно від будь-якої проміжної оплати або звільнення від зобов`язань повністю або частково.
Керуючись приписами статті 559 ЦК України та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.10.2018 у справі № 490/5224/14-ц, приймаючи до уваги встановлені обставини, що Датою остаточного погашення Сторонами в Угоді (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) визначено 14.08.2010, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дія поруки боржника за кредитним договором є припиненою.
Також, судами попередніх інстанцій зазначено, що Кредитором не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт виконання Первісними Кредиторами (компаніями  Каліон та Кредіт Свісс Інтернешнл, які були організаторами фінансування) своїх зобов`язань щодо надання Компанії  Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) грошових коштів за умовами Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007).  Зазначене обґрунтовується тим, що надані Кредитором документи на підтвердження факту перерахування грошових коштів за Угодою не підтверджують зазначений факт.
В зв`язку з недоведеністю Кредитором факту набуття права вимоги за основним боргом судами попередніх інстанцій визнано недоведеними також і вимоги Кредитора щодо сплати відсотків, нарахованих Кредитором. 
Щодо обґрунтування кредиторських вимог рішенням Лондонського міжнародного арбітражного суду від 25.03.2019 у справі № 173823, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.
Кредитором не надано доказів визнання та надання компетентним судом України дозволу на виконання арбітражного рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду у справі № 173823 відповідно до приписів законодавства України. При цьому, Кредитором не надано належних та допустимих доказів понесення ним зазначених витрат та їх розміру, що в свою чергу унеможливлює встановлення судом факту понесення витрат Кредитором, природу виникнення таких витрат та їх розмір.
Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір понесених Кредитором витрат за арбітражний розгляд справи в Лондонському міжнародному арбітражному суді, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Кредитором вказані вимоги не доведені, внаслідок чого зазначені вимоги підлягають відхиленню. 
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що грошові вимоги компанії Indumet SA (Індумет СА) до боржника за Угодою, зокрема основна заборгованість у розмірі 255000 000 доларів США, заборгованість за процентами у сумі 96 319 148,22 доларів США, арбітражні відсотки у розмірі  3 013 403,40 доларів США, юридичні витрати у розмірі 107 764,73 доларів США, 14 070,60 євро та 6 561,60 фунтів стерлінгів та арбітражні витрати на суму 93 053,08 фунтів стерлінгів, підлягають відхиленню у повному обсязі.
Щодо вимог за Кредитним договором від 14.01.2008, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.
14.01.2008 між Міжнародною Фінансовою Корпорацією (МФК), як кредитором, компанією Лендмонт Лімітед (Landmont Limited), як позичальником, поручителями: Відкритим акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат". Відкритим акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", Відкритим акціонерним товариством "Алчевський коксохімічний завод", Корпорацією "Індустріальна Спілка Донбасу", та Каліон та Кредіт Свісс Інтернешнл та Каліон до Кредитної як організаторами кредитування укладено Кредитний договір на суму 350 000 000,00 доларів США (надалі - Договір 4). 
15.01.2008 між Міжнародною Фінансовою Корпорацією, Корпорацією "Індустріальна Спілка Донбасу", Відкритим акціонерним товариством "Алчевський Металургійний Комбінат", Відкритим акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", Відкритим акціонерним товариством "Алчевський коксохімічний завод" укладено Договір поруки (надалі - Договір 5).
13.02.2018 між Міжнародною Фінансовою Корпорацією та Indumet SA (Індумет СА) укладено Договір про відступлення за формою асоціації кредитного ринку (банківський борг) (надалі - Договір 6).
Посилаючись на Договір 4, Договір 5 та Договір 6 Кредитор заявив до Боржника вимоги на суму 350 000 000,00 доларів США непогашеної суми основного боргу та процентів у розмірі 157 984 493,94 доларів США.
Відповідно до умов розділу 2.06. "Погашення (а)" Договору 4, судами встановлено, що   кінцевий строк погашення кредиту встановлений 15.06.2015.
Відповідно до підпункту (b) Розділу 2.01. Договору 5 кожен з поручителів, спільно та окремо, цим безвідклично, абсолютно та безумовно зобов`язуються перед МФК, що в будь-який час, коли Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) своєчасно не сплатять будь-яку суму Забезпечених Зобов`язань, то Поручителі негайно та у будь-якому випадку одразу після того як МФК висуне відповідну вимогу, сплатять таку суму МФК у Доларах, як визначено в Кредитному договорі Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) або у відповідному Документі Фінансування МФК, та інакше в такий самий спосіб в усіх відношеннях, як Забезпечені Зобов`язання мають бути сплачені Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) за Кредитним Договором Лендмонт Лімітед (Landmont Limited).
Згідно розділу 2.03. Договору 5 як порука, так і гарантії відшкодування, які містяться в Договорі є триваючими зобов`язаннями Поручителів, які незалежно від проведення будь-яких розрахунків та виникнення будь-яких інших подій або обставин, зберігають повну юридичну силу та чинність до того часу, поки забезпечені зобов`язання не будуть сплачені в повному обсязі та у повній відповідності до положень Документів Фінансування МФК, без врахування будь-яких проміжних платежів або виплат, що здійснюються у повному обсязі або частково та Поручителі не будуть звільнені від виконання зобов`язань МФК та зобов`язання Поручителів не будуть остаточно припинені МФК.

Оскільки відповідно до Договору 4 позичальник зобов`язався повернути кредит до 15.06.2015, то керуючись приписами статті 559 ЦК України та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.05.2019 у справі №913/320/18 та від 26.02.2019 у справі №926/2154/16, а також висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 31.01.2018 у справі №209/3779/15-ц, від 06.09.2017 у справі № 6-623цс17, від 17.09.2014 у справі №6-53цс14, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що порука ПАТ "ДМК" за Договором поруки від 15.08.2008 (Договір 5) припинилась після спливу шестимісячного строку, а саме - 15.01.2016. 
Окрім того, судами попередніх інстанцій зазначено, що повідомлення №IFC/66514, відповідно до якого отримувач коштів є Лендмонт Лімітед, а призначення платежу: "IFCFIRSTANDFINALA-LOAN ВИДАЧА КРЕДИТУ PRGNO 26396UKR"; Повідомлення №IFC/66886, відповідно до якого одержувач коштів є відмінна від позичальників та Боржника особа, а у перед-останньому рядку вбачається текст: "…для подальшого зарахування…"; Повідомлення №IFC/66909, відповідно до якого одержувач коштів є відмінна від позичальників та Боржника особа, а у перед-останньому рядку вбачається текст: "…для подальшого зарахування…" не є належними доказами, що підтверджують факт отримання кредиту, його розмір, дату отримання кредиту тощо оскільки не є платіжними або обліковими банківськими документами, не є документами первинного бухгалтерського обліку. 
Також, із змісту аркушу другого "ДОДАТОК" українського перекладу Договору 6 судами попередніх інстанцій встановлено наявність договорів забезпечення за Кредитним договором від 14.01.2008, серед яких відсутнє посилання на Договір поруки від 15.01.2008 (Договір 5), що укладено з Боржником. Тобто, Договір поруки від 15.01.2008 відсутній в даному переліку та за змістом Договору відступлення прямо не вбачається відступлення прав вимоги за таким Договором 5. 
Керуючись приписами статей 76, 77 ГПК та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01.08.2019 у справі 927/313/18, від 11.09.2019 у справі №902/1260/15, від 25.02.2019 у справі №909/327/18, судами попередніх інстанцій встановлено, що кредитором компанією Indumet SA (Індумет СА) не було надано для огляду та дослідження у судовому засіданні всі оригінали документів, якими останній обґрунтовує свої вимоги до ПАТ "ДМК".
Надані кредитором копія Листа про отримання коштів №1 без дати від Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) (щодо отримання 100 000 000,00 доларів США за Кредитним договором від 14.01.2008) та копія Листа про отримання коштів № 2 від 30.05.2008 від Лендмонт Лімітед (щодо отримання 250 000 000,00 доларів США за Кредитним договором від 14.01.2008) не визнано судами попередніх інстанцій  належними та допустимими доказами у справі, оскільки вказані документи не є документами первинного обліку, кредитором не надано оригінали відповідних листів для огляду.
ПАТ "ДМК" подало до господарського суду заяву про застосування до вимог компанії Indumet SA (Індумет СА) строків позовної давності.
Однак, керуючись нормами статті 261 ЦК України та приймаючи до уваги встановлені судами попередніх інстанцій обставини не надання Кредитором належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним грошових вимог, тобто відсутність порушених прав Кредитора, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необхідність відхилення грошових вимог компанії Indumet SA (Індумет СА)  за недоведеністю зазначених вимог, внаслідок чого заява Боржника про застосування строку позовної давності не розглядалась. 
Отже, на підставі вищевикладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що грошові вимоги Кредитора за Договором 4, Договором 5 та Договором 6 у розмірі      350 000 000,00 доларів США непогашеної суми основного боргу та процентів у розмірі 157 984 493,94 доларів США підлягають відхиленню у повному обсязі.
Щодо вимог за Кредитним договором від 04.04.2008, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.
Компанією Indumet SA (Індумет СА)  заявлено вимоги до ПАТ "ДМК" на суму 25000000,00 доларів США основного  боргу та заборгованість за процентами 15047404,00 доларів США, що ґрунтуються на Кредитному договорі від 04.04.2008, укладеному між Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) та EUROBANK EFG CYPRUS LTD.
Відповідно до пункту 1.1. статті 1 Кредитного договору від 04.04.2008 в редакції Листа про внесення змін від 02.04.2013, "Дата припинення" означає 30.08.2013 (Договір 7).
На підставі Договору поруки від 03.10.2011, укладеного між EUROBANK EFG CYPRUS LTD (ЄВРОБАНК ЕФГ КІПР ЛТД) та ПАТ "ДМК" останній поручився за виконання компанією Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) зобов`язань за Кредитним договором від 04.04.2008 виступивши за цим Договором поруки в якості поручителя (далі - Договір 8).

Відповідно до пункту 4.2 статті 4 Договору 8 порука за цим Договором набирає чинності з моменту підписання Сторонами цього Договору і діє в строк до 01.01.2019  або до дати надання Кредитором Поручителю письмового підтвердження про виконання в повній мірі всіх зобов`язань Позичальника за Основним договором, що забезпечується такою порукою, в залежності від того, що станеться раніше. Сторони Договору поруки встановили, що цей договір регулюється законодавством України (пункт 5.9 статті 5 Договору поруки).
Між EUROBANK EFG CYPRUS LTD та EUROBANK ERGASIAS S.A. 30.09.2013 було укладено Договір, відповідно до якого було відступлено право вимоги до Позичальника на користь EUROBANKRGASIAS S.A.
Також між EUROBANK ERGASIAS S.A. та ERB NEW EUROPE FUNDING III LIMITED 30.09.2013 було укладено Договір, відповідно до якого було відступлено право вимоги до Позичальника на користь ERB NEW EUROPE FUNDING III LIMITED.
Між ERB NEW EUROPE FUNDING III LIMITED (особа яка передає) та DEUTSCHE BANK AG, LONDON BRANCH (особа яка приймає) та ЛАНДМОНТ ЛІМІТЕД (як позичальник) укладено Договір відступлення від 23.03.2015.
Також між DEUTSCHE BANK AG, LONDON BRANCH (особа яка передає) та Кредитором (особа яка приймає) та ЛАНДМОНТ ЛІМІТЕД (як позичальник) укладено Договір відступлення від 23.03.2015, відповідно до пункту 3.4. статті 3 якого у дату відступлення Особа, що приймає, зобов`язується сплатити Розмір платежу на користь Особи, що відступає, відповідно до Підтвердження угоди. Якщо Особа, що приймає не виконає даного обов`язку, цей Договір вважається припиненим та відступлення, передбачене цим Договором, вважатиметься скасованим та не матиме юридичної (або іншої) сили.
З огляду на умови Договору поруки від 03.10.2011 та приписи частини четвертої статті 559 ЦК України, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.10.2018 у справі № 490/5224/14-ц, порука ПАТ "ДМК" за зобов`язаннями компанії Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) перед ІНДУМЕТ СА за Кредитним Договором від 04.04.2008 є припиненою.
На підставі вищевикладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що грошові вимоги Кредитора у розмірі 25 000 000,00 доларів США основного боргу та заборгованість за процентами у сумі 15 047 404,00 доларів США, що ґрунтуються на Договорі 7, Договорі 8, підлягають відхиленню у повному обсязі.
Розпорядником майна та Боржником відхилені грошові вимоги Кредитора у повному обсязі, оскільки кредитором не доведено виникнення зобов`язань за Договорами; не доведений факт надання Організаторами фінансування коштів за відповідними договорами позики (кредитування); не доведений факт набуття чинності Договорами про внесення змін до договорів позики (кредитних договорів) для Поручителя; не доведено факт набуття Кредитором прав вимоги за Угодою; сплив строку позовної давності; припинення поруки, та відсутність доказів на підтвердження вимог за рішенням Арбітражного Суду.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
Доводи компанії Indumet SA (Індумет СА) про порушення норм процесуального права місцевим господарським судом, зокрема статей 120, 202 ГПК України, з підстав неналежного повідомлення скаржника про дату і місце судового засідання, колегія суддів вважає безпідставними, приймаючи до уваги наступне.
Як вбачається з тексту ухвали господарського суду від 29.10.2019 (якою за наслідками розгляду заяви ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про відвід у справі судді Владимиренка І.В., було, зокрема, відкладено попереднє засідання на 14.11.2019 о 12:00 год.) у судовому засіданні був присутній представник компанії Indumet SA (Індумет СА) адвокат Кучанський О.В.
З тексту ухвали господарського суду від 14.11.2019 вбачається, що у судове засідання з`явився представник компанії Indumet SA (Індумет СА) Кучанський О.В. (довіреність б/н від 04.06.2019).
При цьому, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржником підтверджуються обставини, що 12.11.2019 представником Кредитора в Україні було отримано поштою копію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019, відповідно до якої судове засідання у справі №904/2104/19 було призначене на 14.11.2019 о 12:00 в приміщенні актової зали Соборної районної у місті Дніпрі ради. Представник Кредитора з`явився у визначений в ухвалі від 06.11.2019 місце, дату і час. Проте, засідання не було розпочате о 12:00, прочекавши півтори години представник кредитора виявив, що засідання так само не було розпочате, а тому залишив місце судового засідання і звернувся через канцелярію суду із заявою (клопотанням) від 14.11.2019 про не проведення судового засідання у визначений ухвалою час і просив суд відкласти судове засідання на іншу дату із повідомленням Кредитора відповідно до строків та процедур, передбачених статтею 120 ГПК України.
З огляду на встановлений статтею 43 ГПК України обов`язок учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами та  ґрунтуючись на вищевикладених висновках ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України", Суд враховує наступне.
З огляду на зазначені обставини щодо участі представника скаржника адвоката  Кучанського О.В. у судовому засіданні 29.10.2019, на якому відкладено попереднє засідання на 14.11.2019, щодо отримання завчасно копії ухвали суду від 06.11.2019, якою змінено лише місце проведення судового засідання з метою створення належних умов для забезпечення участі близько 250-ти кредиторів, враховуючи приписи статті 202 ГПК України та обов`язок учасника у справі добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх судів, що участь у даному засіданні суб`єктивно залежала від самого скаржника. 
На переконання Суду, посилання Скаржника на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 26.03.2019 у справі № 910/13908/17 та від 25.06.2019 у справі № 908/919/17 є недоречними, оскільки висновки суду щодо можливості розгляду справи без участі сторони у справі, враховуючи неявку у судове засідання такого учасника справи (належно повідомленого про дату, час та місце судового засідання) через несвоєчасний початок цього засідання, здійснюється в кожному конкретному випадку залежно від обставин.
Таким чином, твердження компанії Indumet SA (Індумет СА) про порушення норм процесуального права в частині розгляду справи за відсутності представника Скаржника є необґрунтованими та безпідставними.
Доводи скаржника про порушення норм права судом першої інстанції з підстав неналежного місця проведення судового засідання та порушення таємниці нарадчої кімнати, про необґрунтовану відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотань значної кількості кредиторів про колегіальний розгляд справи Верховним Судом відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
Аргументи скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", що призвело до помилкового застосування норм матеріального права України замість матеріального права Англії, Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень ГПК України та КУзПБ, які є імперативними нормами права України, що регулюють порядок розгляду в господарських судах України справ про банкрутство, в тому числі заявлених до боржника кредиторських вимог іноземних суб`єктів господарювання, викладені вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
Суд вважає за необхідне повторно зазначити, що враховуючи особливості провадження у справах про банкрутство, під час розгляду заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника важливим є врахування засад змагальності та диспозитивності, що проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанови Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 11.07.2019 у справі №904/2394/18), а також обов`язку підвищеного стандарту доказування кредитором своїх грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №922/1014/18).
Також, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо того, що встановлення змісту права іноземної держави є виключним обов`язком суду, з підстав, викладених за розглядом касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед).
При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що  зі змісту заяви кредитора з вимогами до боржника не вбачається обґрунтування кредиторських вимог нормами права Англії, до цієї заяви не надавались будь-які документи, що дають можливість встановити зміст норм права Англії. Судами також проаналізовані подані сторонами висновки експертів щодо застосування англійського чи українського законодавства при розгляді кредиторських вимог, при цьому враховані норми частини першої статті 109 ГПК України, відповідно до якої висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Крім того, судами в оскаржуваних рішеннях зазначено, що з наданого Кредитором "Афідавіта Доктора Рафалі Закржевського про певні питання англійського права" неможливо встановити дійсний зміст норми права Англії, оскільки зміст норми права можна встановити виключно з джерела права, тобто на підставі відповідного діючого нормативно-правого акту.
Як вбачається з матеріалів справи, Господарським судом Дніпропетровської області ухвалами від 26.09.2019, 10.10.2019, 24.10.2019 неодноразово відкладався розгляд грошових вимог Кредитора з метою надання останньому можливості подати суду додаткові докази на підтвердження заявлених ним грошових вимог.
Приписами частини четвертої статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.
Оскільки судом в розумні строки не встановлений зміст норм права Англії, незважаючи на вжитті судом заходи, в тому числі неодноразові перерви, що оголошувались судом при розгляді грошових вимог кредитора у справі про банкрутство, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку про застосування права України при розгляді грошових вимог даного кредитора. 
Враховуючи вищевикладене та встановлені судами обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що узгоджується з приписами частини четвертої статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право".
Таким чином, доводи скаржника щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право", наслідком чого стало помилкове застосування до спірних правовідносин норм матеріального права України, Суд визнає безпідставними.
Вказані обставини щодо застосування до спірних правовідносин норм права України (за встановлених судами обставин) спростовують аргументи скаржника щодо недотримання судами попередніх інстанцій принципу "Jura novit curia", висловленого Верховним судом у справах №924/196/19, №904/1093/19, №902/803/17, згідно з яким суд повинен застосовувати ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не залежно від того, чи є посилання сторін на них чи ні. Водночас, на переконання Суду, за принципом "Jura novit curia" суд незалежно від наявності посилання сторін вирішує, які норми права повинні застосовуватись для вирішення спору, при цьому сторони не зобов`язані доказувати в суді наявність та необхідність застосування певної норми до спірних правовідносин за винятком правових звичаїв та положень іноземного права.
Доводи скаржника щодо неправильного застосування статті 14 Закону України "Про міжнародне приватне право", шляхом безпідставного застосування до спірних правовідносин статей 257-259 ЦК України щодо строків позовної давності та статті 559 ЦК України щодо строку дії поруки як "імперативних норм права України" Суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо неправильного застосування статей 14 Закону України "Про міжнародне приватне право" шляхом безпідставного застосування до спірних правовідносин статей 257-259 ЦК України щодо строків позовної давності,  оскільки судами попередніх інстанцій відхилені заявлені компанією Indumet SA (Індумет СА) грошові вимоги за недоведеністю та залишено без розгляду заяву боржника про застосування строку позовної давності відповідно до приписів статті 261 ГПК України, що вбачається із змісту оскаржуваних судових рішень.  
З приводу застосування судами попередніх інстанцій статті 559 ЦК України щодо строку дії поруки як "імперативних норм права України", Верховний Суд враховує наступне.
Як зазначено вище, колегія суддів Верховного Суду, за встановлених судами обставин справи, погодилась із правомірністю застосування до спірних правовідносин норм матеріального права України.
При цьому, судами попередніх інстанцій, зокрема, встановлено, що у пункті 5.9 статті 5 Договору поруки (Договір 8) Сторонами визначено, що цей договір регулюється законодавством України.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 
Як зазначалось вище, судами встановлено:
1)          за Угодою про надання строкового кредиту від 14.08.2007 - Дата остаточного погашення визначена сторонами як дата, яка настає через 3 (три) роки після Дати Підписання, тобто 14.08.2010; кредитором не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що Договір від 15.02.2011 (договір про зміни до Угоди від 14.08.2007) набув чинності, а приймаючи до уваги, що положення пункту 15.2. статті 15 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007) змінені або виключені не були, тому Строк дії поруки необхідно розглядати за умовами підпункту 15.2. пункту 15 Угоди (в редакції Додаткової угоди від 21.09.2007), відповідно до яких ця порука є порукою з необмеженим строком й буде діяти до остаточного врегулювання балансу всіх сум, що підлягають сплаті будь-яким боржником відповідно до Фінансових Документів, незалежно від будь-якої проміжної оплати або звільнення від зобов`язань повністю або частково. 
2)          за Кредитним договором від 14.01.2008 - відповідно до Договору 4 позичальник зобов`язався повернути кредит до 15.06.2015; згідно розділу 2.03. Договору 5 як порука, так і гарантії відшкодування, які містяться в Договорі є триваючими зобов`язаннями Поручителів, які незалежно від проведення будь-яких розрахунків та виникнення будь-яких інших подій або обставин, зберігають повну юридичну силу та чинність до того часу, поки забезпечені зобов`язання не будуть сплачені в повному обсязі та у повній відповідності до положень Документів Фінансування МФК;
3)          за Кредитним договором від 04.04.2008 - відповідно до пункту 1.1. статті 1 (в редакції Листа про внесення змін від 02.04.2013) "Дата припинення" означає 30.08.2013 (Договір 7); відповідно до пункту 4.2. стаття 4 Договору 8 порука за цим Договором набирає чинності з моменту підписання Сторонами цього Договору і діє в строк до 01.01.2019 або до дати надання Кредитором Поручителю письмового підтвердження про виконання в повній мірі всіх зобов`язань Позичальника за Основним договором, що забезпечується такою порукою, в залежності від того, що станеться раніше.  
При виборі  і застосуванні норм права до спірних правовідносин судами враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах  Верховного Суду від 23.05.2019 у справі № 913/320/18 та від 26.02.2019 у справі № 926/2154/16, відповідно до яких умова договорів поруки про їхню дію до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.01.2018 у справі №209/3779/15-ц (аналогічні правові висновки викладено в постановах ВСУ від 06.09.2017 у справі № 6-623цс17 та від 17.09.2014 у справі №6-53цс14), строки, встановлені у частині четвертій статті 559 ЦК України є преклюзивними, із їх спливом суб`єктивне право кредитора вимагати виконання зобов`язання у поручителя (у тому числі звертаючись до суду) перестає існувати.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у пункті 36 постанови від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, у пункті 60 постанови від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11 та у пункті 58 постанови від 03.07.2019 у справі №1519/2-3165/11. Також, вказані висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-106цс14, від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15, від 22.06.2016 у справі №6-368цс16, від 29.06.2016 у справі№6-272цс16, від 29.03.2017 у справі № 6-3087цс16, від 14.06.2017у справі №644/6558/15-ц.
Враховуючи встановлені вищевикладені обставини та сталу практику щодо застосування положень статті 559 ЦК України Верховного Суду, як і Верховного Суду України, суди дійшли правомірних висновків щодо наступного:
1)          дія поруки Боржника за Угодою про надання строкового кредиту від 14.08.2007 є припиненою;
2)          порука ПАТ "ДМК" за Договором поруки від 15.08.2008 (Договір 5) припинилась після спливу шестимісячного строку, а саме - 15.01.2016;
3)          порука Боржника за зобов`язаннями компанії Лендмонт Лімітед (Landmont Limited) перед компанією Indumet SA (Індумет СА) за кредитним договором від 04.04.2008 є припиненою.
Зазначене свідчить про безпідставність доводів скаржника щодо помилкового застосування судами статті 559 ЦК України щодо строку дії поруки, оскільки вказані норми застосовані судами із врахуванням висновків Верховного Суду, підстав для відступу від яких колегія суддів не вбачає.
При цьому, доводи скаржника про не врахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду, викладених у справах №1806/2-1093/2011, №408/8040/12, та позиції Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, Судом відхиляються з огляду на таке. В зазначених справах суд касаційної інстанції виходив із того, що строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням, тоді як у даній справі №904/2104/19 судами зроблено висновок про припинення поруки через встановлені обставини, що за Кредитним договором від 04.04.2008 (Договір 7) кінцевий строк виконання основного зобов`язання - 30.08.2013, при цьому  за умовами  Договору 8 порука за цим Договором діє в строк до 01.01.2019  або до дати надання Кредитором Поручителю письмового підтвердження про виконання в повній мірі всіх зобов`язань Позичальника за Основним договором, що забезпечується такою порукою, в залежності від того, що станеться раніше. Отже, безпідставними є доводи скаржника про неврахування судами вказаних правових висновків Верховного Суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які ґрунтуються на сталій практиці Верховного Суду щодо застосування положень статті 559 ЦК України.

Аргументи скаржника щодо порушення норм статті 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж в Україні" та порушення статті Ill Конвенції Про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958, Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до статті 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"      арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 Закону.
Під визнанням та виконанням рішення іноземного суду розуміється процедура поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів його примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.
Правовідносини щодо визнання та виконання рішень міжнародних комерційних арбітражів в Україні урегульовані статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йоркська Конвенція), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року, статтею 36 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" та положеннями Розділу IX ЦПК України.
У відповідності до 474 ЦПК України, рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Положення вказаної статті суд застосовує у взаємозв`язку із нормою пункту 2 частини третьої статті 23 ЦПК України.
Згідно частини першої статті 479 ЦПК України  за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кредитором не надано доказів визнання та надання компетентним судом України дозволу на виконання арбітражного рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду у справі №173823 відповідно до приписів законодавства України. При цьому Кредитором не надано належних та допустимих доказів понесення ним зазначених витрат та їх розміру, що унеможливлює встановлення судом факту понесення таких витрат, природу їх виникнення та розмір.    
Відповідно до частини восьмої статті 75 ГПК України  обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.
З огляду на вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що Кредитором вказані вимоги не доведені та підлягають відхиленню.
Зазначене свідчить про безпідставність доводів компанії Indumet SA (Індумет СА)  у вказаній частині. 
Інші аргументи скаржника про порушення норм процесуального права щодо неповноти встановлення обставин справи та оцінки наданих скаржником доказів Судом до уваги не приймаються, оскільки  зводяться до необхідності іншої оцінки судом касаційної інстанції доказів, ніж та, що була зроблена судами попередніх інстанцій та встановлення інших обставин справи, що відповідно до статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та висновків Суду, ґрунтуючись на вищевикладених висновках ЄСПЛ у справах "Проніна проти України", "Серявін та інші проти України", "Трофимчук проти України", Верховний Суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційна скарга компанії Indumet SA (Індумет СА) підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення в частині відхилення грошових вимог скаржника - залишенню без змін.
4.3.10 Касаційна скарга компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) (оскарження судових рішень в частинах визнання грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Зета Інвест", ТОВ "ТАФФІ Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, ТОВ "Оптимал Трейд", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Шіппінг", ТОВ "Метінвест-Холдінг", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПрАТ "Запоріжвогнетрив", ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод", ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ТОВ "Азов Контролз", ТОВ "ВТС-Укрснабпром", ТОВ "ФК "Приоритет", ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" та відзиви на неї
Перед розглядом та оцінкою доводів, викладених компанією Indumet Limited (Індумет Лімітед) у даній касаційній скарзі, Верховний Суд вважає за доцільне розглянути клопотання ТОВ "Зета Інвест" про закриття касаційного провадження за цією скаргою.
Так, представником кредитора ТОВ "Зета Інвест" до початку розгляду справи по суті подано клопотання про закриття касаційного провадження, обґрунтоване тим, що скаржником - компанією Indumet Limited (Індумет Лімітед) не оскаржувалась в апеляційному порядку ухвала попереднього засідання в частині вимог вказаних кредиторів, до апеляційної скарги компанії ДБК-ДОНАУ БРЕННШТОФФКОНТОР ГМБХ скаржник не приєднувався, а тому відповідно  до приписів частини четвертої статті 287 ГПК України компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед) не має права на касаційне оскарження Ухвали від 14.11.2019 та Постанови від 05.02.2020 в частині вимог зазначених вище кредиторів.
Свої доводи щодо неможливості оскарження особою судового рішення в касаційному порядку без здійснення апеляційного перегляду такого рішення за апеляційною скаргою цієї ж особи кредитор підтверджує аналогічною позицією Верховного Суду, викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19. Також, кредитор наводить правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.07.2019 у справі №50/25-б, щодо закриття касаційного провадження у справі у випадку відкриття такого провадження з перегляду судових рішень, що не підлягають оскарженню. 
В судовому засіданні 13.07.2020 дане клопотання про закриття касаційного провадження було також підтримано представниками ПАТ "ДМК" та ТОВ "ФК Приоритет". Розпорядником майна та окремими кредиторами висловлено позицію, що подання касаційної скарги компанією Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення в частині вказаних кредиторів, що не оскаржувалось останнім в апеляційному порядку, є зловживанням процесуальними правами учасника у справі.
Розглянувши вказане клопотання, Суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Суд зазначає, що з дня введення КУзПБ в дію 21.10.2019 визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Згідно частини третьої статті 47 КУзПБ ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.
Таким чином, відповідно до приписів ГПК України та Кодексу України з процедур банкрутства касаційна скарга на ухвалу за результатами попереднього засідання може бути подано лише після перегляду в апеляційному порядку відповідної ухвали саме в частині конкретних вимог кредиторів.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції від 14.11.2019 в частині грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Зета Інвест", ТОВ "ТАФФІ Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, ТОВ "Оптимал Трейд", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Шіппінг", ТОВ "Метінвест-Холдінг", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПрАТ "Запоріжвогнетрив", ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод", ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ТОВ "Азов Контролз", ТОВ "ВТС-Укрснабпром", ТОВ "ФК "Приоритет", ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" була переглянута Північним апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою компанії ДБК-ДОНАУ БРЕННШТОФФКОНТОР ГМБХ (DBK- DONAU BRENNSTOFFKONTOR GMBH).
Отже, перегляд ухвали попереднього засідання від 14.11.2019 у даній справі щодо вимог вказаних кредиторів в апеляційному порядку здійснено.
Разом з тим, відповідно до приписів частини четвертої статті 287 ГПК України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що для можливості оскарження особою судового рішення в касаційному порядку нормами процесуального законодавства визначено обов`язковою умовою здійснення апеляційного перегляду такого рішення за апеляційною скаргою цієї ж особи саме для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість такої умови для учасника у справі, зокрема для кредитора у справі про банкрутство, норми процесуального закону не містять. 
У даному випадку, відповідно до оскаржуваної ухвали від 14.11.2019 у справі №904/2104/19 компанію Indumet Limited (Індумет Лімітед) визнано кредитором боржника - ПАТ "ДМК".
Також, Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №904/897/19 колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії "ІНТЕРНЕШНЛ ТРАНЗИТ С.А.Л. (ОФШОР)" (INTERNATIONAL TRANSIT S.A.L. (OFFSHORE), оскільки вказана Компанія є особою, яка не брала участь у справі, а всупереч вимог частини четвертої статті 287 ГПК України рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою цієї Компанії по суті не переглядалось. Отже, таке рішення про закриття касаційного провадження у справі прийнято колегією суддів за інших обставин.
З огляду на вказане, доводи ТОВ "Зета Інвест", що скаржник (кредитор - компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед)) не має права на подання касаційної скарги, оскільки не оскаржував Ухвалу в апеляційному порядку в частині грошових вимог зазначених кредиторів, є помилковими та такими, що суперечать нормам процесуального закону, відтак Суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про закриття касаційного провадження в цій частині. 
Крім того, лише факт оскарження компанією Indumet Limited (Індумет Лімітед) судових рішень в частині грошових вимог інших кредиторів без оскарження ухвали в цій частині в апеляційному порядку, не може бути підставою для визнання зловживання таким кредитором процесуальними правами учасника у справі.
Отже, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вирішила за можливе розглянути касаційну скаргу компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на оскаржувані судові рішення в частині визнання грошових вимог вказаних кредиторів та за результатом такого розгляду зазначає наступне.
За положеннями частини першої статті 23 Закону про банкрутство (чинного на момент звернення із заявами з грошовими вимогами до боржника) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 45 КУзПБ (що набув чинності 21.10.2019) конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Частина перша статті 74 ГПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до частини третьої статті 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно частини другої статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Щодо грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь"
ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось до суду з грошовими вимогами до боржника на суму 73 121 553,56 грн та 3    842,00 грн судового збору. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заявлені грошові вимоги вмотивовані посиланням на укладений між ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" та боржником договір поставки №0103192/02/402 від 15.03.2019, на виконання умов якого та специфікацій № 3 від 08.04.2019 на поставку слябів,  №4 від 16.04.2019 на поставку блюмів, постачальник здійснив на адресу покупця поставку продукції,  про що свідчать залізничні накладні, сертифікати якості, акт надання послуг №110 від 14.05.2019.
За поставлену продукцію покупцю були виставлені рахунки: за специфікацією №3 - на загальну суму 69 315 512,98 грн, за специфікацією № 4 - на загальну суму    3 806 040,58 грн.
Боржник та розпорядник майна визнали грошові вимоги ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь"  у розмірі 73    121    553,56 грн та 3    842,00 грн судового збору. 
За відсутності в матеріалах справ доказів сплати заборгованості за поставлений товар суд першої інстанції, з який погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність підстав для визнання грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" у розмірі 73 121 553,56 грн та 3    842,00 грн судового збору. 
Доводам скаржника про підписання заяви про грошові вимоги ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" до боржника неуповноваженою особою - адвокатом      Чайкіною К.О. була надана відповідна оцінка суду апеляційної інстанції за результатом чого, відповідні доводи були відхилені. 
Суд апеляційної інстанції встановив, що до заяви із грошовими вимогами представником кредитора ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" адвокатом Чайкіною К.О. надано належним чином засвідчену довіреність №09-18/6939 від 27.12.2018, якою її уповноважено представляти інтереси приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", у тому числі, з усіма правами наданими кредитору в справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. В підтвердження здійснення адвокатської діяльності Чайкіною К.О. надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
За приписами статті 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України   "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до статті 61 ГПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
Апеляційним судом встановлено, що вказана довіреність не містить обмежень щодо представництва відповідного представника в органах судової влади, з боку довірителя не надходило заяв в порядку частини четвертої статті 61 ГПК України про обмеження повноважень представника за довіреністю.
Таким чином, доводи скаржника про відсутність у представника кредитора повноважень на підписання заяви про грошові вимоги до боржника не підтверджується матеріалами справи та дійсними її обставинами, зводяться до переоцінки доказів, що згідно приписів частини 2 статті 300 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції.
Посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи перекладу договору поставки №0103192/02/402  від 15.03.2019 з додатками державною мовою України не спростовує правомірних висновків судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, оскільки відповідної вимоги суду (щодо надання перекладу) матеріали справи не містять, посилання на фактичні труднощі відсутні, а сам текст оскаржуваних ухвали та постанови свідчить про те, що зміст договору судами було досліджено (з наведенням витягів українською мовою).
За таких обставин касаційна інстанція вважає за можливе погодитись з правильністю застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права (приписів статей 73, 74, 76- 81, 86 ГПК України щодо визначення доказів, обов`язку доказування, належності доказів, їх вірогідності та достовірності, достатності доказів, подання доказів та їх витребування, а також оцінки доказів), а висування скаржником вимог, не заснованих на законі,  не може бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення  суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/6981/19.
Нормативно-правові акти, на які посилається скаржник (ГПК України, Закон України "Про судоустрій та статус суддів", Закон України "Про забезпечення функціонування української мови як державної") визначають українську мову - як державну мову та встановлюють обов`язок суддів використовувати державну мову у судочинстві, оскільки господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.
Скаржник помилково ототожнює мову процесуальних документів, які мають складатись українською мовою (як то заяви/апеляційні та касаційні скарги, які подаються з боку учасників справи до суду) з мовою договорів, які укладаються між суб`єктами господарювання, помилковість чого вбачається із наведеної самим скаржником судової практики, яка стосується наслідків подання саме касаційних скарг складених російською мовою.
Колегія суддів вважає помилковим обґрунтування скаржником своєї позиції посиланнями на Рішення Конституційного Суду України від 14.12.1999 (№ справа 1-6/99 № 10-рп/99), оскільки зазначеним рішенням надавалося офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо обов`язковості застосування державної мови органами державної влади, їх посадовими особами та використання української мови у навчальному процесі в державних навчальних закладах України.
В даному випадку Верховний Суд  враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п.33, 08.12.2016).
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, доводи скаржника в цій частині  з врахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, не спростовують факт наявності підстав для визнання грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" у заявленому розмірі.
Щодо грошових вимог ТОВ "Зета Інвест"
ТОВ "Зета Інвест" звернулось до господарського суду з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 11 158 020    284,70 грн та 3842,00 грн судового збору. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заявлена ТОВ "Зета Інвест" заборгованість у розмірі 2 549 856 173,76 грн (основна заборгованість),              616 700,00 грн (судовий збір за позовом), виникла на підставі договору №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 30.07.2018, підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/1484/18 від 04.10.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018. На підставі статті 625 ЦК України, кредитором на основну суму заборгованості стягнутої за судовими рішенням, нараховані 3% річних у загальному розмірі 49 879 378,30 грн.
Заявлена ТОВ "Зета Інвест" заборгованість у розмірі 766 919 061,66 грн (основна заборгованість), 616 700,00 грн  (судовий збір за позовом), виникла на підставі договору №ЗІ-МІХ-18-07-30 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 30.07.2018, підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/1506/18 від 04.10.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018. На основну суму заборгованості стягнутої за судовим рішенням, на підставі статті 625 ЦК України, кредитором нараховані 3% річних у загальному розмірі                 15 002 197,53 грн.
Заявлена ТОВ "Зета Інвест" заборгованість у розмірі 1 134 261 243,78 грн (основна заборгованість), 616 700,00 грн (судовий збір за позовом), виникла на підставі договору №ЗІ-ОТ-18-07-30 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 30.07.2018, підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/1485/18, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.10.2018. На основну суму заборгованості стягнутої за судовим рішенням, на підставі статті 625 ЦК України, кредитором нараховані 3% річних у загальному розмірі 22 188 014,47 грн.
ТОВ "Зета Інвест" заявлено заборгованість у розмірі 1 699 426 200,01 грн (основна заборгованість) та 616 700,00 грн (судовий збір за позовом), що виникла на підставі договору №ТП-2018-05-11 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 05.11.2018, яка підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/2118/18 від 17.12.2018,  залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2019. На основну суму заборгованості стягнутої за судовими рішеннями, на підставі статті 625 ЦК України, заявником  нараховані 3% річних у загальному розмірі 22 907 333,98 грн.
Заявлена ТОВ "Зета Інвест заборгованість у розмірі 1 394 773 808,98 грн (основна заборгованість) та 616 700,00 грн (судовий збір за позовом), виникла на підставі договору №ЗІ-ОТ-18-11-21 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 21.11.2018,  підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/2290/18 від 17.01.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2019. На основну суму заборгованості стягнутої за судовим рішенням, на підставі статті 625 ЦК України, заявником нараховані 3% річних у загальному розмірі                   15 246 979,45 грн.
Заявлена кредитором заборгованість у розмірі 1 887 039 216,08 грн (основна заборгованість) та 672 350,00 грн (судовий збір за позовом), виникла на підставі договору №ЗІ-ОТ-19-01-04 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 04.01.2019,  підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/198/19 від 14.02.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019. На основну суму заборгованості стягнутої за судовими рішеннями, на підставі статті 625 ЦК України, заявником нараховані 3% річних у загальному розмірі 16 285 406,93 грн.
Заявлена заборгованість у розмірі 395 316 249,26 грн (основна заборгованість), 672350,00 грн (судовий збір за позовом), 82 063 249,63 грн (штрафу), виникла на підставі договору №ЗІ-ДКХЗ-19-03-11 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 11.03.2019, підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/537/19 від 15.04.2019. На основну суму заборгованості стягнутої за судовим рішенням, на підставі статті 625 ЦК України, заявником нараховані 3% річних у загальному розмірі 1 462 128,59 грн.
Заявлена кредитором заборгованість у розмірі 463 640 926,54 грн (основна заборгованість), 672 350,00 грн (судовий збіру за позовом), виникла на підставі договору №ТП-2018-20-12 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 20.12.2018, підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/81/19 від 14.02.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2019. На основну суму заборгованості стягнутої за судовим рішенням, на підставі статті 625 ЦК України, заявником нараховані 3% річних у загальному розмірі 4 001 284,71 грн.
Заявлена заборгованість у розмірі 525 281 604,58 грн (основна заборгованість), 672350,00 грн (судовий збір за позовом), 105 056 320,91 грн (штраф), виникла на підставі Договору №ТП-ЗІ-19-03-11 про переведення боргу (заміну сторони у зобов`язанні) від 11.03.2019 та підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/538/19 від 22.04.2019. На основну суму заборгованості стягнутої за судовими рішеннями, на підставі статті 625 ЦК України, кредитором було нараховані 3% річних у загальному розмірі                       1 640 605,56 грн.
За відсутності в матеріалах справ доказів сплати наведеної вище заборгованості, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для визнання грошових вимог ТОВ "Зета Інвест" у сумі 3 842,00 грн (1черга задоволення); 10  970     900     714,16 грн (4 черга задоволення);                  187    119    570,54 грн (6 черга задоволення). 
Розмір грошових вимог кредитора до боржника в касаційній скарзі  компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед)  не оскаржується.
Доводи касаційної скарги компанії Landmont Limited про підписання заяви ТОВ "Зета Інвест» з грошовими вимогами неуповноваженою особою - адвокатом Масляним  О.В., який діяв на підставі довіреності №11/04 від 11.04.2019, відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали господарського суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в частині кредиторських вимог ТОВ "Зета Інвест".
Щодо грошових вимог ТОВ "Таффі  Плюс"
ТОВ "Таффі Плюс" звернулось до господарського суду з грошовими вимогами до боржника на суму 18    853    749    261,53 грн. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження заявлених грошових вимог кредитором надано: договір про відступлення права вимоги №БТС-18-05-04 від 04.05.2018; договір про відступлення права вимоги №АТ-18-05-04 від 04.05.2018; договір про відступлення права вимоги №ДЛ-18-05-04 від 04.05.2018; договір про відступлення права вимоги №ГБХ-18-05-04 від 04.05.2018;  договір про відступлення права вимоги №ГДФП-18-05-04 від 04.05.2018; договір про відступлення права вимоги № ЕІТС-18-05-04 від 04.05.2018; договір про відступлення права вимоги №ТХГ-18-05-04 від 04.05.2018; договір про відступлення права вимоги №ТБГ-18-05-04 від 04.05.2018; договір про відступлення права вимоги №ВЛ-18-05-04 від 04.05.2018; договір переведення боргу (заміни сторони у зобов`язанні) №ТП-18-04-27 від 27.04.2018; договір про врегулювання заборгованості №ТП-18-10-12 від 12.10.2018; договір переведення боргу (заміни сторони у зобов`язанні) №ТП-0Т-18-11-21 від 21.11.2018; договір переведення боргу (заміни сторони у зобов`язанні) №ЗІ-ТП-19-03-11 від 11.03.2019; договір переведення боргу (заміни сторони у зобов`язанні) №ОТ-ТП-19-03-11 від 11.03.2019, а також судові рішення у справах №905/885/18, №905/886/18, №905/887/18, №905/888/18, №905/889/18, №905/898/18№905/899/18, №905/900/18, №905/901/18, №905/902/18, №905/1982/18, №905/2291/18, №905/539/19, №905/540/19, №905/539/19.
На підставі статті 625 ЦК України кредитором на основну суму заборгованості нараховано 3% річних, що становить 358 786 639,96 грн.
Доказів сплати наведеної вище заборгованості матеріали справи не містять.
Встановивши наведені обставини, господарський суд визнав грошові вимоги ТОВ "Таффі Плюс" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 18164779 007,52 грн (4 черга задоволення), 688    966 412,01 грн (6 черга задоволення). 
Розмір грошових вимог кредитора до боржника компанією Landmont Limited не оскаржується.
Доводи касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед)  про підписання заяви про грошові вимоги ТОВ "Таффі Плюс" до боржника неуповноваженою особою - адвокатом Бордюга С.Д. на підставі довіреності б/н від 27.12.2018, Судом відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали господарського суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в частині грошових вимог ТОВ "Таффі Плюс"  .
Щодо грошових вимог компанії Nerselia Holding LTD
Компанія Nerselia Holding LTD звернулось до господарського суду з грошовими вимогами до боржника, розглянувши яку господарський суд першої інстанції встановив,  що заборгованість боржника перед кредитором з урахуванням заяви про зменшення, що виникли до відкриття справи про банкрутство, становить: 910849180,06 грн ( 837 049 674,54  грн - основний борг; 57 929 874,45 грн - 3% річних; 6 108 705,27 грн - вимоги щодо відшкодування витрат на оплату судового збору та витрат по сплаті арбітражного збору); 9 760 925.80 грн - сума неустойки (штрафу, пені). 
Вказані вимоги визнано обґрунтованими, такими, що підтверджені належними та обґрунтованими доказами, внесені до реєстру вимог кредиторів до відповідних черг задоволення: у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення);             901   088   254,26 грн (4 черга задоволення); 9   760   925,80 грн (6 черга задоволення). 
За результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції прийнято постанову від 05.02.2020, якою змінено ухвалу в частині грошових вимог компанії Nerselia Holding LTD (з врахуванням Ухвали суду апеляційної інстанції від 20.02.2020 про виправлення описки), визнано грошові вимоги у розмірі: 3842,00 грн (1 черга задоволення); 900 709 220,13 грн (4 черга задоволення вимог кредиторів); 9 760 925,80 грн (6 черга задоволення); відхиллено грошові вимоги у розмірі 379 034,13 грн.
На думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно визнано вимоги за Контрактами № 13-1978-12 від 23.10.2013, № 13-1978-12 від 23.10.2013, № 14-0124-12 від 23.01.2014, № 16-1409-12 від 01.01.2016, № 16-1409-12 від 01.01.2016, № 15-1617-12 від 12.10.2015, № 16-0313-12 від 01.03.2016, № 16-0314-12 від 01.03.2016, № 16-0315-12 від 01.03.2016, так як в якості підтвердження заборгованості за більшістю вказаних контрактів заявником не надано жодного первинного документу, також, кредитором не надано їх перекладу на українську мову. Безпідставним скаржник вважає і визнання судом вимог за договором відступлення права вимоги АА 3-06/19 від 19.06.2019.
Вказані доводи були перевірені судом апеляційної інстанції, який встановив, що:
- 23.10.2013 між ЗАТ "Курганський машинобудівний завод конвеєрного обладнання" як продавцем з однієї сторони, та ПАТ "Дніпровський Металургійний комбінат               ім. Ф.Е. Дзержинського", правонаступником якого, у зв`язку із зміною найменування є ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", як покупцем з іншої сторони, а разом Сторони уклали Контракт № 13-1978-12 (контракт 1). Заборгованість Боржника за даним Контрактом 1 складає - 691 338,92 російських рублів;
- 23.01.2014 між ЗАТ "Курганський машинобудівний завод конвеєрного обладнання", як продавцем з однієї сторони, та ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат             ім. Ф.Е. Дзержинського" правонаступником якого, в зв`язку із зміною найменування, є ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", як покупцем з іншої сторони, а разом Сторони уклали Контракт №14-0124-12. Заборгованість Боржника за вказаним Контрактом складає 229 494,24 російських рублів (контракт 2);
- 01.01.2016 між Компанією ТРБ САС (Франція), як продавцем з однієї сторони, та ПАТ "Дніпровський Металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" правонаступником якого, в зв`язку із зміною найменування є ПАТ "ДМК", як покупцем з іншої сторони, а разом сторони уклали Контракт № 16-1409-12.3аборгованість Боржника за даним контрактом складає 142 420,00 Євро (контракт 3).
- 24.10.2018 ЗАТ "КМЗ конвеєрного обладнання" (м. Курган, Російська Федерація) та Компанія PALERMITA MANAGEMENT LTD (Беліз) уклали Договір поступки прав вимоги №24-10/2018, за умовами якого, Первісний Кредитор ЗАТ "КМЗ конвеєрного обладнання" передало (відступило) Компанії PALERMITA MANAGEMENT LTD, а остання набула Права вимоги до ПАТ "ДМК", серед іншого, залишок основної заборгованості по Контракту № 13-1978- 12 від 23.10.2013 в сумі 691 338,92 російських рублів та по Контракту № 14-0124-12 від 23.01.2014 в сумі 229 494,24 російських рублів.
24.10.2018 підписано Акт приймання-передачі права вимоги до Договору. В матеріалах справи наявні докази оплати за відступлення права вимоги.
29.10.2018 Компанія ТРБ САС (Франція) та Компанія PALERMITA MANAGEMENT LTD (Беліз) уклали Договір відступлення прав вимоги №29/10-18, за умовами якого, Первісний Кредитор Компанія ТРБ САС передало (відступило) Компанії PALERMITA MANAGEMENT LTD, а остання набула Права вимоги до ПАТ "ДМК", серед іншого, залишок основної заборгованості по Контракту № 16-1409-12 від 01.12.2016 в сумі 142 420,00 Євро. 30.10.2018 підписано Акт приймання-передачі права вимоги до Договору.
17.05.2019 між PALERMITA MANAGEMENT LTD та компанією Nerselia Holding LTD укладено Договір відступлення права вимоги №АА1-05\19 умовами якого, серед іншого, PALERMITA MANAGEMENT LTD передало (відступило) компанії Nerselia Holding LTD, а остання набула Право вимоги до Боржника, яке складається з заборгованості за:  Контрактом 1 в сумі 691 338,92 російських рублів; Контрактом 2 у розмірі 229 494,24 російських рублів; Контрактом 3 у розмірі 142 420,00 Євро.
В матеріалах справи наявні докази оплати компанії Nerselia Holding LTD на користь PALERMITA MANAGEMENT LTD за відступлені права вимоги за Договором відступлення права вимоги №АА1-05\19 від 17.05.2019.
Грошові вимоги за Контрактом 1-2 підтверджуються Актом звірки взаєморозрахунків на загальну суму 920 833,16 російських рублів, боржником визнані повністю вимоги кредитора та підтверджена заборгованість.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що грошові вимоги за Контрактом 3 підтверджуються наступними документами: міжнародними товаро   транспортними накладними (CMR) та інвойсами (у яких зазначено контракт, продукцію, що поставляється, кількість продукції та вартість). Кредитором долучено переклад інвойсів на українську мову разом із клопотанням.
Водночас, судом апеляційної інстанції були відхилені грошові вимоги компанії Nerselia Holding LTD  за Контрактом 1-2 у розмірі 379 034,13 грн як не підтверджені. Однак, скаржником дана обставина не була прийнята до уваги, в касаційній скарзі повторно оскаржується ухвала першої інстанції в цій частині.
За таких обставин доводи касаційної скарги про відсутність доказів на підтвердження  заборгованості за вказаними контрактами 1, 2, 3  спростовуються висновками суду апеляційної інстанції, зробленими за наявними матеріалами справи.
Щодо доводів касаційної скарги про безпідставність визнання вимог компанії Nerselia Holding LTD за Контрактами №15-1617- 12 від 12.10.2015, №16-0313-12 від 01.03.2016, №16-0314-12 від 01.03.2016, №16-0315-12 від 01.03.2016.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що боржник є стороною наступних контрактів: Контракт № 15-1617-12 від 12.10.2015; Контракт № 16-0313-12 від 01.03.2016; Контракт № 16-0314-12 від 01.03.2016; Контракт№ 16-0315-12 від 01.03.2016, укладених з RHIMagnesitaGmbH
Заборгованість боржниками за наведеними Контрактами складає 573 720,71 доларів США та 94 642,11 Євро, у тому числі: за контрактом № 15-1617-12 від 12.10.2015 у сумі 94 642,11 Євро; за контрактом № 16-0314-12 від 01.03.2016 у сумі 208 866,31 доларів США; за контрактом № 16-0313-12 від 01.03.2016 у сумі 182 427,20 доларів США; за контрактом № 16-0315-12 від 01.03.2016 у сумі 182 427,20 доларів США.
12.06.2019 Компанія RHI Magnesita GmbH та Компанія PALERMITA MANAGEMENT LTD, уклали Договір відступлення прав вимоги № 01-12.06.19, відповідно до умов якого до Компанії PALERMITA MANAGEMENT LTD перейшло право вимоги до Боржника по контрактам № 15-1617-12 від 12.10.2015, № 16-0313-12 від 01.03.2016, № 16-0314-12 від 01.03.2016 та№ 16- 0315-12 від 01.03.2016.
Компанія NERSELIA HOLDING LTD отримала від Компанії PALERMITA MANAGEMENT LTD відповідно до Договору відступлення права вимоги №АА 2-0649 від 13.06.2019 право вимоги до Боржника за контрактами №15-1617-12 від 12.10.2015, № 16-0313-12 від 01.03.2016, № 16-0314-12 від 01.03.2016 та № 16-0315-12 від 01.03.2016.
13.06.2019 між компанією Nerselia Holding LTD та PALERMITA MANAGEMENT LTD підписано Акт прийому-передачі прав вимог за Договором відступлення права вимоги №АА 2-06\ 19 від 13.06.2019.
Виконання компанією Nerselia Holding LTD обов`язку оплати за Договором відступлення права вимоги №АА 2-06\19 від 13.06.2019 підтверджується долученими до заяви платіжними документами. В підтвердження наведених вимог кредитором надано: за контрактом № 15-1617-12 від 12.10.2015: сертифікати якості, інвойси (в яких зазначено контракт, товар, що поставляється, його вартість та об`єми поставки) та CMR (з відповідними штемпелями митниці); за контрактом № 16-0313-12 від 01.03.2016: сертифікати якості, інвойси (в яких зазначено контракт, товар, що поставляється, його вартість та об`єми поставки) та CMR (з відповідними штемпелями митниці); за контрактом № 16-0314-12 від 01.03.2016: сертифікати якості, інвойси (в яких зазначено контракт, товар, що поставляється, його вартість та об`єми поставки) та CMR (з відповідними штемпелями митниці); за контрактом № 16-0315-12 від 01.03.2016: сертифікати якості, інвойси (в яких зазначено контракт, товар, що поставляється, його вартість та об`єми поставки) та CMR (з відповідними штемпелями митниці).
Крім того, клопотанням від 13.08.2019 кредитором до матеріалів справи були долучені первинні документи з перекладом на українську мову, та повторно долучено.
З урахуванням вказаного суди дійшли висновку, що належними доказами підтверджено грошові вимоги компанії Nerselia Holding LTD до боржника за Контрактами №15-1617-12 від 12.10.2015, №16-0313-12 від 01.03.2016, №16-0314-12 від 01.03.2016, №16-0315-12 від 01.03.2016.
Аргументи касаційної скарги про відсутність документів, що підтверджують повноваження представника Компанії RHI Magnesita GmbH Матіас Штальцер на підписання договору відступлення права вимоги №01- 12.06.19 від 12.06.2019, що укладений між Компанією RHI Magnesita GmbH та Компанією PALERMITA MANAGEMENT LTD Судом відхиляються, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доводи про наявність підстав для визнання вимог кредитора за Договором відступлення права вимоги №ААЗ-06/19 від 19.06.2019  перевірено судом апеляційної інстанції, який встановив, що на підставі Договору відступлення права вимоги № AA3-06M9 від 19.06.2019, укладеним з Компанією PALERMITA MANAGEMENT LTD, кредитор отримав право вимоги до боржника за: Контрактом №PLM-DMK-18MT/17-1032-12 від 26.12.2017 у сумі 504 477,89 USD; Контрактом №PLM-DMK-19NTMK/19-0461-12 від 05.04.2019 у сумі 864 418,41USD; Контрактом №18-1397-12 від 10.12.2018 у сумі 597 365,37 USD; Контрактом №PLM-DMK-18C/17-1030-12 від 26.12.2017 у сумі 653174,29 USD. Всього на загальну суму - 2 619 435,96 USD, що за офіційним курсом НБУ на 26.06.2019 становить 68 605 707,47 грн ( з розрахунку: 2 619 435,96 USD X 26,191023 грн /1 USD).
В підтвердження переходу права вимоги за Договору відступлення права вимоги №ААЗ-06Ч9 від 19.06.2019 надано: Договір відступлення права вимоги № ААЗ-06М 9 від 19.06.2019; Акт приймання-передачі права вимоги за Договором відступлення права вимоги № AA3-06M9 від 19.06.2019.
Доводи щодо неналежності доказів в підтвердження грошових вимог компанії Nerselia Holding LTD за контрактами №PLM-DMK-18MT/17-1032-12 від 26.12.2017; №PLM-DMK-19NTMK/19-0461-12 від 05.04.2019; №18-1397-12 від 10.12.2018, контракт № PLM-DMK-18C/17-1030-12 від 26.12.2017 перевірені судом апеляційної інстанції, який встановив, що 26.12.2017 між Компанією PALERMITA MANAGEMENT LTD та боржником укладено контракт №PLM- DMK-18MT/17-1032-12.
На виконання Контракту, відповідно до Додатків №№ 1,2 до Контракту Компанія PALERMITA MANAGEMENT LTD зобов`язалась поставити ПАТ "ДМК" товар на загальну суму 1 354 966,21 доларів США.
Грошові вимоги за Контрактом №PLM-DMK-18MT/17-1032-12 від 26.12.2017 у сумі 504477.89 USD підтверджуються наступними документами: міжнародними товаро-транспортними накладними (CMR) та інвойсами (у яких зазначено контракт, продукцію, що поставляється, кількість продукції та вартість).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 у справі №904/1768/18 позовні вимоги PALERMITA MANAGEMENT LTD задоволено в повному обсязі, стягнуто з Відповідача - Публічного акціонерного товариства "ДМК" на користь Позивача - PALERMITA MANAGEMENT LTD: заборгованість за контрактом PLM-DMK-18MT/17-1032-12 від 26.12.2017в розмірі 1354966 доларів США 21 цент, 3% річних в розмірі 219 683,43 грн, 2 402 244,90 грн - неустойки за контрактом № PLM-DMK-18MT/17-1032-12 від та судовий збір у розмірі 573 264,00 грн. Загальна сума заборгованості за контрактом PLM-DMK-18MT/17- 1032-12 від 26.12.2017 стягнута рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 у справі №904/1768/18 становить -        1 354 966,21 доларів США та 3 195 192,33 грн.
10.08.2018 на виконання вищезазначеного рішення суду Господарським судом Дніпропетровської області було видано відповідний наказ про примусове виконання рішення у справі № 904/1768/18.
04.06.2019 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області заяву NERSELIA HOLDING LTD у справі №904/1768/18 задоволено та замінено сторону (стягувана) PALERMITA MANAGEMENT LTD на його правонаступника компанію Nerselia Holding LTD.
26.12.2017 між NERSELIA HOLDING LTD між Palermita Management LTD (Белиз) та Боржником був укладений контракт № PLM-DMK- 18С/17-1030-12, відповідно до умов якого продавець зобов`язався поставити вугілля і концентрат вугілля кам`яного покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.
Грошові вимоги за Контрактом №PLM-DMK-18C/17-1030-12 від 26.12.2017 у сумі 653174,29 USD підтверджуються наступними документами: міжнародними товаро-транспортними накладними (CMR) та інвойсами (у яких зазначено контракт, продукцію, що поставляється, кількість продукції та вартість, номери вагонів, у яких здійснюється поставка продукції).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2018 у справі №904/1769/18 позовні вимоги PALERMITA MANAGEMENT LTD задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача - ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" користь Позивача - PALERMITA MANAGEMENT LTD: заборгованість за контрактом PLM-DMK-18C/17-1030-12 від 26.12.2017 в розмірі 3 217 686,95 доларів США, 3% річних у сумі 1 062 861,82 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 616 700,00 грн. Загальна сума заборгованості за контрактом PLM-DMK-18C/17-1030-12 від 26.12.2017 стягнута рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2018 у справі №904/1769/18 становить -        3 217 686,95 дол. США та 1 679 561,82 грн.
14.08.2018 на виконання вищезазначеного рішення суду Господарським судом Дніпропетровської області було видано відповідний наказ про примусове виконання рішення у справі № 904/1769/18.
06.06.2019 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області заяву компанії Nerselia Holding LTD про процесуальне правонаступництво у справі №904/1769/18 задоволено та в порядку процесуального правонаступництва замінено PALERMITA MANAGEMENT LTD на правонаступника компанію Nerselia Holding LTD.
Тобто, як встановлено судами, правовідносини між боржником та кредитором за контрактом №PLM-DMK-18MT/17-1032-12 від 26.12.2017 та контрактом №PLM-DMK-18C/17-1030-12 від 26.12.2017 вже були предметом розгляду Господарського суду Дніпропетровської області.
Відповідно до статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо доводів про грошові вимоги за Контрактом №PLM-DMK-19NTMK/19-0461-12 від 05.04.2019 у сумі 864 418,41USD судами встановлено їх підтвердження наступними документами: міжнародними товаро-транспортними накладними (CMR) та інвойсами (у яких зазначено контракт, продукцію, що поставляється, кількість продукції та вартість).
Грошові вимоги за Контрактом №18-1397-12 від 10.12.2018, у сумі 597 365,37 USD у сумі 504 477.89 USD підтверджуються наступними документами: міжнародними товаро-транспортними накладними (CMR) та інвойсами (у яких зазначено контракт, продукцію, що поставляється, кількість продукції та вартість, номери вагонів, у яких здійснюється поставка продукції). В накладних вказано отримувача - боржника, зазначено найменування товару (вугілля, згідно договорів поставки) та його кількість, та номер вагона.
В додатках до комерційних рахунків, що виставлено первісним кредитором компанією Palermita Management LTD, вказано інформацію про товар, який відвантажено та підлягає оплаті, а також номери залізничних вагонів. Тобто номери залізничних вагонів зазначені в накладних співпадають із номерами вагонів зазначених у додатках до комерційний рахунків.
Вказаними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції, спростовуються доводи скаржника про те, що вимоги  компанії Nerselia Holding LTD за договором відступлення права вимоги №ААЗ-06/19 від 19.06.2019 (контрактам №PLM-DMK-18MT/17-1032-12 від 26.12.2017; №PLM-DMK-19NTMK/19-0461-12 від 05.04.2019; №18-1397-12 від 10.12.2018) підлягали відхиленню.
Стосовно належності платіжного доручення про сплату судового збору колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Частиною першою статті 24 Закону про банкрутство встановлено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Закону.
Відповідність поданої компанією Nerselia Holding LTD заяви з грошовими вимогами до боржника вимогам Закону про банкрутство та процесуального закону і як наслідок перевірка факту сплати відповідного збору, встановлена ухвалою від 26.07.2019, якою заяву кредитора було прийнято та призначено до розгляду, яка набрало законної сили. 
Стосовно сплати судового збору ТОВ "Оптимал Трейд" від імені компанії Nerselia Holding LTD колегія суддів зазначає, що відповідні дії вчинені на підставі Договору доручення №21.05./19 від 30.05.2019.
Позиція скаржника щодо неналежності наданих компанією Nerselia Holding LTD доказів в підтвердження заявлених вимог російською мовою без надання перекладу на українську, відхиляються Судом з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог  ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду від  05.02.2020 в частині грошових вимог компанії Nerselia Holding LTD.
Щодо грошових вимог ТОВ "Оптимал Трейд"
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що в касаційному порядку оскаржується ухвала господарського суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині визнання грошових вимог ТОВ "Оптимал Трейд" за договорами №17-0835-02 від 01.11.2017, №17-0959-02 від 01.12.2017, №17-0968-02 від 29.11.2017, №17-0990-02 від 14.12.2017, №18-0857-02 від 24.07.2018, № 19-0024-02 від 01.01.2019, №19-0130-02 від 31.01.2019, №19-0419-02 від 01.04.2019, № 19-0554-02 від 01.04.2019, №19-0591-02 від 23.04.2019, №19-0645-02 від 02.05.2019,  №17-0910-02 від 01.11.2017,  № 17-0739-02 від 29.09.2017, №17-0741-02 від 01.10.2017, №17-0836-02 від 01.11.2017, №17-0909-02 від 01.11.2017, №17-0745-02 від 01.10.2017, №17-0744-02 від 01.10.2017.
На думку скаржника вимоги за спірними договорами є поточними з огляду на те, що строк настання виконання зобов`язань за договорами наступив після порушення провадження у справі про банкрутство, що є підставою для їх відхилення.
При цьому, розмір грошових вимог ТОВ "Оптимал Трейд" скаржником не оспорюється. 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, оскільки Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (який був чинним на момент звернення із заявою) пов`язував статус конкурсних грошових вимог виключно з моментом виникнення відповідного зобов`язання, а не зі строком його виконання.
21.10.2019 вступив в дію Кодекс України з процедур банкрутства, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Відповідно до статті 1 КУзПБ конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.
Частиною восьмою статті 45 Кодексу встановлено, що до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.
Відповідно до частини третьої статті 59 КУзПБ з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, господарський суд здійснює офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-порталі судової влади України.
Таким чином, грошові вимоги кредитора, що виникли в день та/або після відкриття провадження у справі про банкрутство є поточними й відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Судами попередніх інстанцій здійснено перевірку відповідності поданої ТОВ "Оптимал Трейд" заяви вимогам Закону про банкрутство та процесуального закону, належним чином досліджено докази, надані в підтвердження заявлених вимог, та встановлено,  що на виконання вказаних договорів з урахуванням специфікацій до них, кредитор поставив боржнику продукцію, яку не було оплачено боржником.
При цьому встановлено, що зобов`язання ТОВ "Оптимал Трейд" на загальну суму 20452414 274,09 грн (основний борг, 3% річних, судовий збір за позовними заявами); 459 752 569,73 грн (штраф, пеня), 3 842,00 грн (судовий збір) за спірними договорами виникли до 31.05.2019 (відкриття провадження у справі про банкрутство), тобто вказані вимоги є конкурсними, що свідчить про обґрунтований висновок судів щодо віднесення грошових вимог ТОВ "Оптимал Трейд" до відповідних черг вимог кредиторів.   
Водночас  судами встановлено, що грошові вимоги ТОВ "Оптимал Трейд" на суму 65766 644,77 грн виникли після порушення справи про банкрутство, отже є поточними, а грошові вимоги в частині 10 764,20 грн не підтверджені проведеним контррозрахунком, що є підставою для їх відхилення.
Судова практика в частині визначення статусу конкурсних кредиторів є сталою, послідовною, що підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 08.08.2019 у справі № 924/628/17, від 20.02.2020 у справі №921/184/16-г/10, від 19.05.2020 у справі № 904/11261/15, яка була врахована  та дотримана судами попередніх інстанцій при розгляді кредиторських вимог ТОВ "Оптимал Трейд". 
Таким чином, доводи скаржника в цій частині спрямовані на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, що згідно приписів частини другої  статті 300 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції.
Аргументи касаційної скарги щодо неналежності наданих кредитором ТОВ "Оптимал Трейд" доказів в підтвердження заявлених вимог, складених на російській мові без надання перекладу на українську мову, відхиляються Судом з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог  ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
Доводи скаржника про відсутність доказів сплати судового збору за подання ТОВ "Оптимал Трейд" заяви із грошовими вимогами, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який встановив, що наведене спростовується наявним в матеріалах справи оригіналом платіжного доручення №930 від 05.06.2019 про сплату судового збору за заявою кредитора ТОВ "Оптимал Трейд" у розмірі 3 842,00 грн.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали  господарського суду від 14.11.2019 та постанови господарського суду від  05.02.2020 в частині грошових вимог ТОВ "Оптімал-Трейд".
Щодо грошових вимог ТОВ "Метінвест-Промсервіс"
ТОВ "Метінвест-Промсервіс" звернулось до господарського суду з грошовими вимогами до боржника на суму 16 792 613,02 грн та 3    842,00 грн судового збору.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заявлені ТОВ  "Метінвест-Промсервіс" виникла на підставі договору №18-0583-02/1644 від 01.06.2018.  Пунктом 1.1. договору   визначено, що кредитор зобов`язувався здійснити на свій ризик у порядку та на умовах договору роботи з технічного обслуговування та поточного ремонту технологічного обладнання боржника.
Між сторонами підписано 24 специфікації на загальну суму 146     427 35,17 грн (№ 1 від 07.06.2018, № 2 від 01.07.2018, № 3 від 01.08.2018, № 4 від 01.09.2018, № 5 від 18.09.2018, № 6, 7 від 01.10.2018, № 8-11 від 29.11.2018, № 12, 13 від 22.01.2019, № 14, 15 від 24.01.2019, № 16, 17 від 25.01.2019, №18 від 13.02.2019, №19 від 28.02.2019, №20-22 від 30.04.2019, №23 від 15.05.2019, №24 від 27.05.2019).
Судами встановлено, що загальна сума робіт, виконаних 30.05.2019 (підтверджується актами від 30.05.2019) - 2 634 708,16 грн; загальна сума робіт, виконаних 31.05.2019 (підтверджується актами за 31.05.2019) -15 717 904,86 грн.   Доказів сплати наведеної вище заборгованості боржником не надано, матеріали справи не містять.
При цьому, розмір заявлених кредиторських вимог ТОВ "Метінвест-Промсервіс" скаржником не оспорюється. 
Доводи касаційної скарги про віднесення вимог ТОВ "Метінвест-Промсервіс" до поточних, з огляду на те, що строк виконання зобов`язань умовами договорів встановлено після порушення провадження у справі про банкрутство, що є підставою для їх відхилення, колегією суддів не приймаються, з підстав наведених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення в частині грошових вимог ТОВ "Оптимал Трейд".
З урахуванням наведеного, враховуючи  повноваження суду касаційної інстанції, визначені в статті 300 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали  господарського суду від 14.11.2019 та постанови господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ТОВ  "Метінвест - Промсервіс".
Щодо грошових вимог ТОВ "Метінвест-Шіппінг"
ТОВ "Метінвест-Шіппінг" " звернулось до господарського суду з грошовими вимогами до боржника на суму 85    453    104,67 грн та 3    842,00 грн судового збору.
Підставою для подання заяви стала наявність зобов`язань зі сплати грошових коштів на підставі ряду договорів, а саме: договір №07-1/17-0563-02 з надання послуг перевезень вантажів залізницею від 10.07.2017, договір № 17-0662-02 про надання послуг з митного декларування товарів від 25.09.2017,  договір № 12-09/17 ОФ на надання послуг з організації перевезень вантажів морським/річковим транспортом від 12.09.2017, договір №МШ 17-07/17МФ на транспортно-експедиторське обслуговування експортних генеральних вантажів від 17.07.2017.
На підтвердження вказаних вище сум заборгованості ПАТ "ДМК" перед ТОВ" Метінвест-Шіппінг" за вищезазначеними договорами додано копії договорів, копії актів звірки розрахунків за цими договорами, копії зазначених рахунків та актів прийому-передачі виконаних робіт.
Судами встановлено, що ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" не виконано свої зобов`язання з оплати вартості відповідних послуг, на дату звернення із заявою з грошовими вимогами заборгованість ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" перед ТОВ "Метінвест-Шіппінг" становить 85     453    104,67 грн. Розмір суми заборгованості за наведеними договорами скаржником не оспорюється.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, місцевий господарський суд, з яким погодився апеляційний суд, визнав грошові вимоги ТОВ "Метінвест-Шіппінг" до боржника в загальному розмірі 17    127     962,35 грн.
При цьому суди відхилили грошові вимоги за договором №07-1/17-0563-02 від 10.07.2017 у розмірі 63    797    549,18 грн та за договором №МШ17-07/17МФ від 17.07.2017 у розмірі 3    908    310,14 грн, встановивши що вони виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство боржника та введення процедури розпорядження майном (31.05.2019),  тобто є поточними. 
В касаційній скарзі компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед) не погоджується з судовими рішення в частині визнання грошових вимог за договорами №17-0662-02 від 25.09.2017 та № МШ 17-07/17МФ від 17.07.2017,  зазначає про необхідність віднесення наведеної вище суми заборгованості  за вказаними договорами до поточних вимог. 
На думку скаржника лише вимоги за грошовими вимогами, які виникли на підставі договору № 12-09/17 ОФ від 12.09.2017 є такими, що настали до дня відкриття провадження у цій справі, тому ТОВ "Метінвест-Шіппінг" могло бути конкурсним кредитором лише за вказаним договором  в сумі 619 283,00 грн.
Вказані доводи касаційної скарги про необхідність віднесення наведеної вище суми заборгованості за договорами №17-0662-02 від 25.09.2017 та № МШ 17-07/17МФ від 17.07.2017  до поточних вимог, з посиланням на те, що судами невірно визначено дату з якої у кредитора  ТОВ "Метінвест-Шіппінг" виникло право вимоги, що є підставою для їх відхилення, колегією суддів не приймаються, з підстав наведених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення в частині грошових вимог ТОВ "Оптимал Трейд".
За таких обставин з урахуванням повноваження суду касаційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали  господарського суду від 14.11.2019 та постанови господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ТОВ   "Метінвест-Шіппінг".
Щодо грошових вимог ТОВ "Метінвест-Холдинг"
ТОВ "Метінвест - Холдинг" звернулось до суду з грошовими вимогами до боржника на суму 20 689 619 389,66 грн.
В підтвердження заявлених вимог кредитор посилався на рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1947/17 від 11.09.2017, рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2582/18 від 12.07.2018, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1985/18 від 20.11.2018, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/2660/17 від 12.12.2017, рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/647/19 від 22.04.2019, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2583/18 від 09.07.2018, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1948/17 від 11.09.2017, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/2661/17 від 19.12.2017, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1984/18 від 26.11.2018, рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/645/19 від 08.04.2019, рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2525/18 від 12.07.2018, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/2031/16 від 18.04.2016, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/2581/17 від 26.04.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду у справі №910/6984/17 від 19.09.2017, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/2915/17 від 27.02.2018, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1983/18 від 20.11.2018, рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/643/19 від 18.04.2019, яким стягнуто з боржника  заявлену заборгованість.
Боржник та розпорядник майна визнали грошові вимоги ТОВ "Метінвест - Холдинг" у розмірі 20 689     619 389,66 грн. 
Суди попередніх інстанцій, врахувавши положення частини четвертої статті 75 ГПК України, визнали грошові вимоги ТОВ "Метінвест - Холдинг" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 19 279 290 266,88 грн (4 черга задоволення);                    1 410 325 280,78 грн (6 черга задоволення). 
В касаційній скарзі розмір визнаних судами вимог кредитора скаржником не оспорюється.  Касаційна скарга вмотивована доводами про відсутність у представника ТОВ "Метінвест - Холдинг" Омельченка О.О. повноважень на підписання заяви про грошові вимоги та доводами про відсутність доказів сплати судового збору за подання заяви із грошовими  вимогами.
Вказані доводи були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, яким встановлено їх  спростування наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4500015125 від 11.06.2019 про сплату судового збору у розмірі 3 842,00 грн.
Аргументи скаржника про підписання заяви ТОВ "Метінвест - Холдинг" із грошовими вимогами до боржника неуповноваженою особою - адвокатом Омельченком О.О. на підставі ордера серія КС №014977, договору про надання юридичних послуг (правничої допомоги) від 01.06.2018, довіреності №001-19.12 18/4, Судом відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника спрямовані на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, що згідно приписів частини 2 статті 300 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, тому не вбачає підстав для скасування ухвали  господарського суду від 14.11.2019 та постанови господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ТОВ "Метінвест - Холдинг".
Щодо грошових вимог ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат"
ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" звернулось до суду з грошовими вимогами до боржника на суму 9    963 085,53 грн та 3    842,00 грн судового збору. Заява мотивована посиланням на рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/5108/18 від 12.02.2019, яким присуджено до стягнення з боржника на користь ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" заборгованість у розмірі  7   579   513 грн 64 коп., 3% річних у розмірі 476 524 грн 07 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 759    810 грн 10 коп. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 147 237грн 72 коп. 
Боржником та розпорядником майна боржника визнані грошові ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" у розмірі 9    963 085,53 грн.
Суди попередніх інстанцій, врахувавши положення частини четвертої статті 75 ГПК України, визнали грошові вимоги ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 9 963   085,53 грн (4 черга задоволення).
В касаційній скарзі розмір визнаних судами вимог кредитора скаржником не оспорюється. Касаційна скарга вмотивована доводами про відсутність у представника ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" Каретної Д.В. повноважень на підписання заяви про грошові вимоги та доводами про відсутність доказів сплати судового збору за подання заяви із грошовими  вимогами.
Вказані доводи  були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, який встановив, що в матеріалах грошових вимог міститься платіжне доручення №9253 від 10.06.2019 про сплату судового збору у розмірі 3 842,00 грн за подання ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" заяви до господарського суду.
Крім того апеляційним судом встановлено, що заява про визнання грошових вимог до боржника підписана представником ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" адвокатом Каретною Є.В. на підставі довіреності №53-02/263 від 17.12.2018, якою уповноважено адвоката Каретну Є.В. здійснювати представництво інтересів довірителя, зокрема, в місцевих судах при розгляді будь-яких господарських справ, подавати процесуальні документи правового характеру. Обмежень щодо подання представником заяв про визнання грошових вимог довіреністю не встановлено.
За таких обставин аргументи скаржника про підписання заяви ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" із грошовими вимогами до боржника неуповноваженою особою Судом відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
Таким чином, доводи скаржника спрямовані на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, що згідно приписів частини 2 статті 300 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, тому Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали  господарського суду від 14.11.2019 та постанови господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат".
Щодо грошових вимог ПрАТ "Запоріжвогнетрив"
Заява ПрАТ "Запоріжвогнетрив" з грошовими вимогами до боржника обґрунтована посиланням на  укладений договір поставки №183/15-0246-02 від 31.12.2014 та додаткові угоди до нього №№ 1, 2, 3.  У зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленої кредитором продукції за вказаним договором, ПрАТ "Запоріжвогнетрив" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з боржника заборгованості за зазначеним договором, а також 3% річних, нарахованих за період з 24.02.2016 по 24.10.2016.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2016 у справі №904/10026/16 присуджено до стягнення з боржника основну суму боргу в розмірі 10126 838,66 грн, 3% річних в розмірі 191 816,22 грн та судовий збір у сумі 154 779,82 грн, усього - 10 473 434,70 грн. Виконання рішення суду від 19.12.2016 розстрочено на 4 місяці, починаючи з 01.01.2017 щомісячно рівними частками.  Боржником частково погашено заборгованість, залишок неоплаченої заборгованості становить 3 000 717,34 грн (основна заборгованість та 3% річних).
Кредитором також заявлено заборгованість за 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України: 219 094,29 грн - 3% та                    940 981,88 грн - інфляційні витрати.
Крім того, підставою для подання заяви ПрАТ "Запоріжвогнетрив" стало невиконання боржником зобов`язань зі сплати грошових коштів на виконання умов договору поставки №17-0510-02 від 17.07.2017, постачання товару за яким здійснювалось на підставі шістдесяти двох специфікацій, які є невід`ємними частинами договору. 
Кредитором заявлена заборгованість за договором у розмірі 211 963,56 дол. США, що станом на 11.06.2019 (дата звернення із заявою) складає                            5590 543,56 грн (відповідно до офіційного курсу НБУ: 1 дол. США= 26,375022 грн). Крім того, кредитором заявлено заборгованість за 3% річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 3813 131,52 грн - 3%.
Судами встановлено, що 3% річних заявником нараховані станом на 31.05.2019 (дата введення мораторію на задоволення вимог кредиторів) включно, що суперечить вимогам як Закону про банкрутство так і Кодексу України з процедур банкрутства.
Боржник та розпорядник майна визнали грошові вимоги кредитора у розмірі 166981375,22 грн (4 черга задоволення), 23    413 620,55 грн (6 черга задоволення) та 3842,00 грн судовий збір (1 черга задоволення). При цьому, розпорядником майна  визначено кількість прострочених днів по 30.05.2019 та здійснено перерахунок заявленої заборгованості.
Враховуючи вищенаведене, господарські суди визнали грошові вимоги ПрАТ "Запоріжвогнетрив" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 166 981 375,22 грн (4 черга задоволення); 23 413 620,55 грн (6 черга задоволення). 
Касаційна скарга компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед)  мотивована доводами про безпідставне визнання грошових вимог ПрАТ "Запоріжвогнетрив" за відсутності належних та допустимих доказів на їх підтвердження, а також копій документів, які б були засвідчені належним чином у відповідності до статті 91 ГПК України, чим допущено порушення статті 86 ГПК України; до заяви не надано обґрунтованого розрахунку  сум, на які претендує кредитор; заявником не подано жодних первісних документів за договорами поставки №183/15-0246-02 від 31.12.2014 та №17-0510-02 від 17.07.2017.
Вказані доводи  були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, який встановив, що:
- надані кредитором копії документів відповідають вимогам частини четвертої статті 91 ГПК України, адже вони засвідчені відповідно до Порядку засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55 "ДСТУ 4163-2003";
- доводи щодо ненадання кредитором обґрунтованого розрахунку сум, спростовуються змістом заяви про визнання грошових вимог;
- порушення виконання зобов`язань за спірними договорами №183/15-0246-02 від 31.12.2014 та №17-0510-02 від 17.07.2017 встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили та є чинними, тому ці обставини не потребують доказування  відповідно до частиною четвертою статті 75 ГПК України. яким стягнуто з боржника  заявлену суму заборгованості.
Таким чином, доводи скаржника спрямовані на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, що згідно приписів частини другої статті 300 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції.
Аргументи скаржника про неналежність наданих кредитором ПрАТ "Запоріжвогнетрив" договорів в підтвердження заявлених вимог, складених на російській мові без надання перекладу на українську мову, відхиляються Судом з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог  ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
Враховуючи викладене, відсутні підстави для скасування ухвали  господарського суду від 14.11.2019 та постанови господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ПрАТ "Запоріжвогнетрив".
Щодо грошових вимог ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод"
ПрАТ "Єнакіївський металургійний завод" звернулось до суду з грошовими вимогами до боржника на суму 1 788    592,92 грн та 3 842,00 грн судового збору.
В обґрунтування заявлених вимог кредитор зазначав про наявність заборгованості у ПАТ "ДМК" за договором оренди рухомого складу №17-0581-02 від 01.08.2017, що виникла у 2018 році по наступним актам здачі-приймання робіт №17 від 28.02.2018, №26 від 31.03.2018, №35 від 30.04.2018, №46 від 31.05.2018, №52 від 30.06.2018, №59 від 31.07.2018, №65 від 31.08.2018, №69 від 30.09.2018, №76 від 31.10.2018, №82 від 30.11.2018, №85 від 31.12.2018 на загальну суму 132 586,74 грн. Боржником частково погашено кредитору заборгованість у розмірі 36 160,02 грн, загальний розмір заборгованості за вказаним договором становить 96     426,72 грн.
Крім того, 26.07.2017 між ПрАТ "Єнакіївський металургійний завод" (кредитор, постачальник) та ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" укладено договір поставки №17-0522-02, предметом постачання якого є продукція з найменуванням, вказаним в специфікаціях до цього договору.
Продукція визначена специфікацією №6 була поставлена на адресу боржника 01.02.2019, що підтверджується видатковою накладною №6 від 01.02.2019, яка підписана уповноваженими представниками сторін та є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з постачання продукції.  Проте, ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" свої зобов`язання щодо оплати вартості продукції, поставленої за специфікацією №6 не виконало, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 1 692 166,20 гри.  На підтвердження наявності заборгованості за договором №17-0522-02 від 26.07.2017 надано  акт звіряння розрахунків між сторонами від 30.04.2019.
Загальна сума заборгованості ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" перед ПрАТ "Єнакіївський металургійний завод" становить 1 788 592,92 грн.
Боржник та розпорядник майна визнали грошові вимоги ПрАТ "Єнакіївський металургійний завод"  у розмірі 1 792 434,92 грн.
Встановивши наведені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, про визнання грошових вимог ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод" у сумі    3 842,00 грн (1 черга задоволення) та 1    788     592,92 грн (4 черга задоволення).
Доводи касаційної скарги про відсутність обґрунтованого розрахунку сум, на які претендує кредитор у даній справі про банкрутство; не надання кредитором первісних документів на підтвердження заборгованості за договором оренди рухомого складу №17-0581-02 від 01.08.2017; нікчемність договору оренди рухомого майна №17-0581-02 від 01.08.2017, адже підписаний особою без підтвердження її обсягу цивільної дієздатності; безпідставне визнання вимог за низкою інших договорів поставки, з огляду на їх невідповідність вимогам закону та/чи відсутність належного підтвердження їх виконання;  колегією суддів відхиляються, оскільки вони спрямовані на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, що згідно приписів частини другої статті 300 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції.
Вказані доводи  були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, який встановив, що:
-  зміст заяви про визнання грошових вимог містить здійснений  кредитором розрахунок вимог за договором 1. Заборгованість за договором 2 у розмірі                   1 692 166,20 грн підтверджена видатковою накладною № 6 від 01.02.2019 на зазначену суму;
-  наявні в матеріалах грошових вимог акт здачі-прийому в оренду об`єкта оренди від 01.08.2017 та акт повернення з оренди об`єкта оренди від 01.09.2017 містять усі необхідні реквізити, передбачені частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському облік, у даному випадку є первинними документами, що підтверджують реальність здійснених кредитором господарських операцій;
-  договори № 17-0581-02 від 01.08.2017 та №17-0522-02 від 26.07.2017 з боку орендатора підписано комерційним директором Березіним М.Н., який діяв в межах повноважень, наданий йому довіреністю № 65 від 06.07.2017, що спростовує доводи про підписання договорів неуповноваженою особою.
Доводам скаржника про відсутність доказів сплати судового збору ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод" при поданні заяви з грошовими вимогами також була надана відповідна оцінка суду апеляційної інстанції за результатом чого, відповідні доводи були відхилені. Докази сплати судового збору, а саме платіжне доручення, яке містить всі обов`язкові реквізити, наявне в матеріалах справи.
Аргументи скаржника про неналежність доказів з огляду на відсутність перекладу на українську мову наданих кредитором документів, колегією  суддів  відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог  ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовстал". 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали господарського суду від 14.11.2019 та постанови господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод".
Щодо грошових вимог ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до суду з грошовими вимогами до боржника на загальну суму  2    167    752,46 грн.  
В обґрунтування заявлених вимог кредитор вказував про наявність заборгованості у ПАТ "ДМК" за договором поставки № 89/17-0267-02 від 03.01.2017 у розмірі 1   928   515,95 грн, що підтверджується залізничними накладними та товаротранспортними накладними, та за договором оренди № 1766/18-1061-02 від 13.09.2018 у розмірі 11    380,81 грн, що підтверджується актами прийому-передачі наданих ТМЦ послуг.
У зв`язку з порушенням встановлених пунктом 3.7 договору строків на оплату послуг (по актам з вересня 2018 по квітень 2019) кредитором нараховано: 3% річних -  310,55 грн; інфляційні втрати - 1 307, 37 грн (без квітня 2019).
У пункті 7.2 договору передбачена відповідальність за порушення строку оплати наданих послуг - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня від розміру суми, простроченої до сплати, за кожен день прострочення.
Розмір нарахованих кредитором штрафних санкцій становить - 3 696,13 грн. 
Місцевий господарський суд визнав грошові вимоги ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення);      2    160    214,33 грн (4 черга задоволення), 3    696,13 грн (6 черга задоволення). 
Перевіривши ухвалу господарського суду першої інстанції апеляційний господарський суд встановив,  що в обґрунтування заявлених вимог у розмірі    11     380,81 грн  за договором № 1766/18-1061-02 від 13.09.2018 кредитор посилався на акт №92566699 від 31.05.2019 (день відкриття провадження у справі про банкрутство), тому відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства такі грошові вимоги є поточними, а тому відхиляються.
У зв`язку з чим змінив ухвалу господарського суду в частині цих вимог, шляхом викладення її в наступній редакції: "Визнати грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення);  2 148  833,52 грн (4 черга задоволення), 3 696,13 грн (6 черга задоволення); грошові вимоги у розмірі 11 380,81 грн - відхилити".
Таким чином,  предмет касаційного оскарження в цій частині відсутній, оскільки вимоги касаційної скарги  про відхилення вимог ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"  в сумі 11380,81 грн вже задоволені судом апеляційної інстанції.
Доводи скаржника про підписання заяви ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з грошовими вимогами до боржника неуповноваженою особою, були перевірені судом апеляційної інстанції, який встановив, що наведене спростовується наявною в матеріалах справи довіреністю від 27.12.2018 № 379, якою ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" уповноважує начальника юридичного управління Грильову Г.К. представляти інтереси товариства, зокрема, з всіма правами, які надані кредитору згідно Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Повноваження Грильової Г.К. як адвоката підтверджено свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. Обмежень щодо подання представником заяв про визнання грошових вимог вказаною довіреністю не встановлено.
За таких обставин, аргументи скаржника про підписання заяви ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" із грошовими вимогами до боржника неуповноваженою особою Судом відхиляються з підстав, викладених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення щодо грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника спрямовані на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, що згідно приписів частини 2 статті  300 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".
Щодо грошових вимог ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод"
ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" звернулось до суду з грошовими вимогами до боржника на суму 8  514  540  573,97 грн та 3  842,00 грн судового збору.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що частина вимог кредитора у загальному розмірі 8 514  275   507,87 грн обґрунтовані низкою судових рішень про стягнення з боржника  заявленої заборгованості, які набрали законної сили та є чинними, тому не потребують доказування  відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України. 
Крім того,  кредитором  заявлено грошові вимоги до боржника за договором №МКЗ-614572/08/17/334-0545-01 від 01.08.2017, в підтвердження наданих послуг за яким кредитором надано акт виконаних робіт №31/12/2017 від 31.12.2017.
Апеляційний господарський суд встановив, що вказаний акт виконаних робіт укладений між ТОВ "Метінвест Шиппінг" та ПАТ "ДМК" про надання послуг на суму 49 900,21 грн. Водночас, належних та допустимих доказів в підтвердження надання боржнику послуг за договором №МКЗ-614572/08/17/334-0545-01 саме ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод", не надано, що є підставою для відхилення грошових вимог за цим договором у розмірі 51 827,86 грн. У зв`язку з чим змінив ухвалу суду першої інстанції, відхилив грошові вимоги у розмірі 51 827,86 грн.  
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що предмет касаційного оскарження в частині відхилення вимог за договором №МКЗ-614572/08/17/334-0545-01 від 01.08.2017 в сумі 51 827,86 грн  відсутній.
Крім того, судами попередніх інстанцій визнано грошові вимоги ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" до ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" за договором оренди № №19-0140-02/106 від 15.02.2019, на підтвердження яких заяви, окрім копії договору надано Акт приймання-передачі майна до Договору 2 від 15.02.2019, Акт №92573722 прийому-передачі наданих послуг від 31.05.2019, Рахунок-фактура №92573722 від 31.05.2019 на суму 7    031    942,10 грн.
В касаційній скарзі скаржник зазначив, що враховуючи положення пункту 3.3. договору оренди є підстави вважати, що цей Рахунок-фактура виставлений з метою оплати за червень 2019 року, з огляду на що заявлені вимоги за цим договором є поточними.
Вказані доводи були предметом дослідження господарського суду апеляційної інстанції, який встановив відсутність  доказів оплати заборгованості за договором №№19-0140-02/106 за травень 2019 року, що спростовує доводи, що рахунок-фактура виставлений з метою оплати за червень 2019 року, а заявлені вимоги в цій частині  є поточними.
Посилання скаржника на відсутність доказів сплати судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог спростовуються висновками суду апеляційної інстанції з посиланням на наявне в матеріалах справи платіжне дорученням №45000014090 від 06.06.2019 про сплату судового збору за заяву кредитора у справі №904/2104/19 у розмірі 3    842,00 грн, на зворотному боці якого міститься відмітка банку про перерахування цих коштів до бюджету.
Аргументи скаржника про неналежність наданих кредитором ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" доказів, зокрема специфікації №24/WR, специфікації №25/WR та акту виконаних робіт № 31/12/УЭТ від 31.12.2017, викладених російською мовою без надання перекладу на українську мову, відхиляються Судом з підстав, наведених  вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення в частині грошових вимог  ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". 
Враховуючи викладене, з огляду на повноваження суду касаційної інстанції, визначені статтею 300 ГПК України,  колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог кредитором ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод".
Щодо грошових вимог ТОВ "Азов Контролз"
ТОВ "Азов Контролз" звернулось до суду з грошовими вимогами до боржника на суму 513864,00 грн та 3    842,00 грн судового збору. В обґрунтування заявлених вимог, кредитор посилався  на заборгованість, яка виникла за договором  від 15.02.2019 №19-0475-02, на підтвердження чого надані рахунок на оплату №19002/2А від 14.05.2019 на суму 513 864,00 грн; акт надання послуг №110 від 14.05.2019 на суму 513 864,00 грн. Доказів оплати матеріали справи не містять. 
Боржник та розпорядник майна визнали грошові вимоги ТОВ "Азов Контролз" у розмірі 513864,00 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за умовами п.2.4 договору, розрахунок за виконанні роботи боржник здійснює на підставі оформленого акту здачі-приймання виконаних робіт в строк 30 календарних днів з дати підписання акту, після надання кредитором рахунку на оплату. 
В підтвердження факту поставки продукції кредитором надані наступні документи: рахунок на оплату №19002/2А від 14.05.2019 на суму 513 864,00 грн; акт надання послуг №110 від 14.05.2019 на суму 513 864,00 грн.
Суди дійшли висновку, що наявність у кредитора грошових вимог до боржника у розмірі 513 864,00 грн підтверджено  належними та допустимими доказами,  наведені вимоги виникли до  відкриття провадження у справі, тому є конкурсними, тому визнано грошові вимоги ТОВ "Азов Контролз" у сумі         3842,00 грн (1 черга задоволення); 513    864,00 грн (4 черга задоволення).
Оскільки законодавство про банкрутство пов`язує статус конкурсних грошових вимог виключно з моментом виникнення відповідного зобов`язання, а не зі строком його виконання, доводи скаржника про необхідність віднесення вказаних грошових вимог до поточних, колегією суддів не приймаються до уваги, з підстав наведених вище за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на судові рішення в частині грошових вимог ТОВ "Оптимал Трейд".
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали  господарського суду від 14.11.2019 та постанови господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ТОВ "Азов Контролз". 
Щодо грошових вимог ТОВ "ВТС-Укрснабпром"
ТОВ "ВТС-Укрснабпром" звернулось до суду з грошовими вимогами до Боржника на суму 1 609    693,73 грн та 3 842,00 грн судового збору. Заявлені грошові вимоги умотивовані посиланням на невиконання боржником умов укладеного 09.08.2017 договору №17-0547-02, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця вогнетривку продукцію, а покупець зобов`язується прийняти її та сплатити за неї, визначену даним договором грошову суму. Предметом поставки є продукція з найменуванням зазначеним в специфікаціях до даного договору.
На підтвердження заявлених грошових вимог кредитором до заяви додано: договір; видаткові накладні та товаро-транспортні накладні, банківські виписки, специфікації.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначеними документами підтверджується поставка  продукції на загальну суму 5 555 602,32 грн, та оплату за продукцію у розмірі 3 945 908,60 грн. Залишок  не погашеної заборгованості складає 1609    693,72 грн.
Грошові вимоги ТОВ "ВТС-Укрснабпром" у розмірі 1    609 693,72 грн та                     3 842,00 грн судового збору визнані  Боржником та розпорядником майна.
Враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд, з яким погодився апеляційний господарський суд, визнав грошові вимоги ТОВ "ВТС-Укрснабпром" у сумі 3 842,00 грн (1 черга задоволення); 1 609 693,72 грн (4 черга задоволення). 
Доводи касаційної скарги про відсутність доказів сплати судового збору за подання заяви про визнання грошових вимог, були предмет дослідження суду апеляційної інстанції, який встановив що наведене спростовується наявним в матеріалах справим платіжним дорученням №136 від 27.06.2019 про сплату судового збору за подання заяви кредиторів у розмірі 3    842,00 грн.
При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що відповідність поданої заяви вимогам Закону України про банкрутство та Господарського процесуального кодексу України і як наслідок перевірка факту сплати судового збору, була встановлена судом першої інстанції під час постановлення ухвали від 22.07.2019 про прийняття до розгляду заяви ТОВ "ВТС-Укрснабпром".
Твердженням скаржника щодо пропуску заявником тридцятиденного строку на подання заяви з грошовими вимогами була надана відповідна оцінка судом апеляційної інстанції за результатом чого, відповідні доводи були відхилені. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 31.05.2019 за № 59961 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України розміщено оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат". Таким чином перебіг строку на заявлення кредиторами вимог до боржника починається з 01.06.2019 та спливає 01.07.2019 (30.06.2019 - вихідний день).
Заява кредитора про визнання грошових вимог була направлена до суду засобами поштового зв`язку 27.06.2019, що підтверджено відбитком поштового штемпелю на конверті.
Отже, заява з грошовими вимогами до боржника подана ТОВ "ВТС -Укрснабпром" у тридцятиденний строк, визначний частиною 1 статті 23 Закону про банкрутство (чинного на дату звернення із заявою з кредиторськими вимогами).
Відтак, доводи скаржника спрямовані на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, що згідно приписів частини 2 статті 300 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали господарського суду від 14.11.2019 та  постанови апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ТОВ "ВТС -Укрснабпром".
Щодо грошових вимог ТОВ "ФК "Приоритет"
ТОВ "ФК "Приоритет"  звернулось до суду з грошовими вимогами до Боржника на суму 240     051    815,27 грн та 3     842,00 грн судового збору.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що вимоги кредитора обґрунтовані судовими рішеннями про стягнення з боржника  заявленої заборгованості, які набрали законної сили та є чинними, тому не потребують доказування  відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, на вказану суму заборгованості кредитором додатково нараховано на підставі статті 625 ЦК України 3% річних, а також заборгованістю, що виникла на підставі договорів факторингу№25-05/18 від 25.05.2018, №11-06/18 від 11.06.2018, №13-06/18 від 13.06.2018, №01.02-10/18 від 02.10.2018 та №02-10/18 від 02.10.2018.
Боржник та розпорядник майна визнали грошові вимоги ТОВ "ФК "Приоритет" у загальному розмірі 240    055 657,27 грн (3 842,00 грн - витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви; 222    571    678,11 грн  - основний борг; 7     998    455,74 грн   - інфляційні втрати; 8    948    167,83 грн   - 3 % річних;             533 513,59 грн - судовий збір (позовне провадження).
Господарські суди, дослідивши заяву ТОВ "ФК "Приоритет" та докази, надані на підтвердження заявлених вимог, дійшли висновку визнати грошові вимоги ТОВ "ФК "Приоритет" у сумі 3    842,00 грн (1 черга задоволення) 240    051    815,27 грн (4 черга задоволення).
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що компанія Indumet Limited (Індумет Лімітед)  оскаржує визнані судом грошові вимоги, які виникли на підставі договорів №2905/01 від 29.05.2014, №13-0764-02 від 01.04.2013, №17-0001-02 від 03.01.2017, № 15-0786 від 20.04.2015. Скаржник стверджує, що судами всупереч приписам пункту 2 частини четвертої статті 238 ГПК України не зазначено, перелік доказів, якими сторони підтверджують наявність кожної обставини. З огляду на зазначене, вимоги ТОВ "ФК "Приоритет", на думку скаржника, повинні бути відхилені у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що аналогічні вимоги щодо оскарження кредиторських вимог ТОВ "ФК "Приоритет", що виникли на підставі договорів №2905/01 від 29.05.2014, №13-0764-02 від 01.04.2013, №17-0001-02 від 03.01.2017, № 15-0786 від 20.04.2015, були предметом апеляційного перегляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29.05.2014 між ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" та ТОВ "ДЄВАЛ ІНЖИНІРИНГ" укладено договір поставки №2905/01, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язаний поставити, а покупець прийняти та оплатити, на умовах визначених договором товар, кількість, вартість та якість, якого визначена у протоколі погодження ціни або у специфікаціях до договору поставки. 
Специфікаціями № 29 та 30 сторони визначали порядок сплати та поставки чергової партії продукції, а саме трубної заготівки марок сталей 45 та 40Х.
На виконання умов договору №2905/01 ТОВ "ДЄВАЛ ІНЖИНІРИНГ" було здійснено передплату за товар у загальному розмірі 80 566 401,67 грн, що підтверджується наявними в матеріалах грошових вимог платіжними дорученнями, засвідченими підписом та печаткою банківської установи.
Боржником  було поставлено продукцію на загальну суму 64 628 128,12 грн, залишок не поставленого ТОВ "ДЄВАЛ ІНЖИНІРИНГ" товару становить на суму                            15    938 276,55грн. 
30.05.2018 між ТОВ "ДЄВАЛ ІНЖИНІРИНГ" (первісний кредитор) та ТОВ "ФК "СУЧАСНИЙ ФАКТОРІНГ" (фактор) укладено договір факторингу №30-05/18, за умовами якого клієнт відступає (передає) факторові право вимоги до боржника, що належить клієнту на підставі договору поставки №2905/01 від 29.05.2014, а фактор зобов`язується сплатити грошові кошти на умовах факторингу у розмірі ціни договору за відступлене право вимоги на умовах даного договору. Відповідно до пункту 5.4 договору факторингу №30-05/18 право вимоги до боржника переходить в момент підписання даного договору.
25.05.2018 між ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" (клієнт) та ТОВ "ФК "Приоритет" (фактор) укладено договір факторингу № 25-05/18.
За умовами пункт 2.1 договору факторингу № 25-05/18 у відповідності до умов статті 1077 ЦК України та цього договору, клієнт відступає (передає) факторові право вимоги до ПАТ "ДМК" (боржник) за договором поставки, що планується набути клієнтом на підставі договору факторингу, укладеного між клієнтом та первісним кредитором (ТОВ "ДЄВАЛ ІНЖИНІРИНГ"), а фактор зобов`язується сплатити грошові кошти на умовах факторингу у розмірі ціни договору за відступлене право вимоги на умовах даного договору.
Загальний розмір основної заборгованості боржника перед клієнтом складає 15938    276, 55 грн (пункт 5.2 договору факторингу № 25-05/18).
Відповідно до пункту 5.4. договору факторингу № 25-05/18 від 25.05.2018  право вимоги до боржника переходить в момент підписання акту прийому-передачі прав вимоги. Після переходу до фактора права вимоги до боржника, фактор стає кредитором по відношенню до боржника стосовно заборгованості з урахуванням положень цього договору та договору поставки.
За актом прийому-передачі прав вимоги від 31.05.2018 до договору факторингу № 25-05/18 клієнт передав, а фактор набув усі права кредитора за договором поставки 2905/01 від 29.05.2014, з усіма змінами та додатками до нього до публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат".
Платіжне доручення №73 від 29.05.2018 містить електронний підпис ПАТ "ПУМБ", отже даний документ був прийнятий та виконаний банком.  
У відповідності до вищенаведених обставин та враховуючи зміст договору факторингу №25-05/18 від 25.05.2018, у зобов`язаннях на суму 15 938 276,55 грн, що виникли з договору поставки №2905/01 від 29.05.2014, відбулась заміна кредитора з товариства з обмеженою відповідальністю "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" на ТОВ "ФК "Приоритет" . Крім того кредитором додатково нараховано на підставі статті 625 ЦК України 3% річних - 476 838,29 грн. Заборгованість боржника перед кредитором за договором факторингу № 25-05/18 становить 16  415 114,84 грн.
Крім того, 01.04.2013 між ПАТ "ДМК" (покупець) та ТОВ "ШЕФФІЛД РЕФРАКТОРІС УКРАЇНА" (постачальник) укладено договір № 13-0764-02, відповідно до умов пунктів 1.1.-1.2. якого постачальник зобов`язаний поставити, а покупець зобов`язаний прийняти на оплатити товар, кількість, якість та вартість, якого визначена у специфікаціях до договору.
На виконання умов договору № 13-0764-02 ТОВ "ШЕФФІЛД РЕФРАКТОРІС УКРАЇНА" було здійснено поставку товару на загальну суму 100 766 928,91 грн, боржником було здійснено часткову оплату товару у розмірі 93 135    453,78 грн.  Заборгованість за договором№ 13-0764-02 становить 7  631 475,13 грн.
03.01.2017 між ПАТ "ДМК" (покупець) та ТОВ "ШЕФФІЛД РЕФРАКТОРІС УКРАЇНА" (постачальник) укладено договір №17-0001-02, відповідно до умов пунктів 1.1.-1.2. якого постачальник зобов`язаний поставити, а покупець зобов`язаний прийняти на оплатити товар, кількість, якість та вартість, якого визначена у специфікаціях до договору. 
ТОВ "ШЕФФІЛД РЕФРАКТОРІС УКРАЇНА" здійснено поставку товару на загальну суму 40 106 900,66 грн, Боржником було здійснено часткову оплату товару у розмірі 39    828    238,82 грн. Отже, заборгованість боржника за договором № 17-0001-02 становить 278 661,83 грн. Загальний розмір заборгованості за договорами № 13-0764-02 та № 17-0001-02 становить 7     910    136,96 грн.
13.06.2018 між ТОВ "ШЕФФІЛД РЕФРАКТОРІС УКРАЇНА", як клієнтом, та ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ", як фактором, укладено договір факторингу №13-06/18, відповідно до якого, клієнт відступає (передає) факторові право вимоги до боржника - ПАТ "ДМК", що належить клієнту на підставі договорів поставки № 13-0764-02 від 01.04.2013 та № 17-0001-02 від 03.01.2017, а фактор зобов`язується сплатити грошові кошти на умовах факторингу у розмірі ціни договору за відступлене право вимоги на умовах даного договору. Відповідно до п.5.4. договору факторингу №13-06/18 від 13.06.2018 право вимоги до боржника переходить в момент підписання даного договору.
11.06.2018 між ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" (клієнт) та ТОВ "ФК "Приоритет" (фактор) укладено договір факторингу № 11-06/18, за умовами п.2.1 якого ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" (клієнт) відступає (передає) ТОВ "ФК "Приоритет" (фактор) право вимоги до ПАТ "ДМК" (боржник) за договорами поставки, що планується набути клієнтом на підставі договору факторингу, укладеного між клієнтом (ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" та первісним кредитором (ТОВ "ШЕФФІЛД РЕФРАКТОРІС УКРАЇНА"), а фактор зобов`язується сплатити грошові кошти на умовах факторингу у розмірі ціни договору за відступлене право вимоги на умовах даного договору.
В пункті 1.1. договору факторингу сторони узгодили, що боржником за цим договором є ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", яке має грошові зобов`язання перед первісним кредитором за договором поставки № 13-0764-02 від 01.04.2013 та договором поставки № 17-0001-02 від 03.01.2017, укладеним між боржником та ТОВ "ШЕФФІЛД РЕФРАКТОРІС УКРАЇНА".
Відповідно до пункту 5.5. договору факторингу №11-06/18 право вимоги до боржника переходить в момент підписання сторонами акту прийому-передачі прав вимоги.
ТОВ "ФК "Приоритет" було здійснено оплату ціни договору факторингу на користь ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ", що підтверджується платіжним дорученням № 79 від 12.06.2018 на суму 4 809 363,00 грн, яке  містить електронний підпис ПАТ "ПУМБ", тобто даний документ був прийнятий та виконаний банком.
Отже, у зобов`язаннях на суму 7 910    136,96 грн, що виникли з договорів № 13-0764-02 та № 17-0001-02, відбулась заміна кредитора з ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" на ТОВ "ФК "Приоритет".  Кредитором на підставі статті 625 ЦК України нараховано 3% річних - 222    350,69 грн.  Загальна сума заборгованості за договором факторингу №11-06/18 становить 8    132 487,65 ,96 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.04.2015 між ТОВ "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ"  (постачальник) та ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" (боржник) укладено договір № 15-0786-02, на виконання умов якого було здійснено поставку товару на загальну суму 8 799 266,18 грн. Боржником було здійснено часткову оплату товару у розмірі 5     765 364,00 грн. Заборгованість складає 3 033 902,18 грн.
02.10.2018 між ТОВ "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ", як клієнтом, та ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ", як фактором, було укладено договір факторингу №02-10/18, відповідно до якого, клієнт відступає (передає) факторові право вимоги до боржника, що належить клієнту на підставі договору поставки №15-0786-02 від 20.04.2015, а фактор зобов`язується сплатити грошові кошти на умовах факторингу у розмірі ціни договору за відступлене право вимоги на умовах даного договору.
02.10.2018 між ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" (клієнт) та ТОВ "ФК "Приоритет" (фактором) було укладено договір факторингу №01.02-10/18, згідно п.2.1 якого клієнт відступає (передає) факторові право вимоги до боржника за договором поставки, що набуваються клієнтом на підставі договору факторингу, укладеного між клієнтом (ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ") та первісним кредитором (ТОВ "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ"), а фактор зобов`язується сплатити грошові кошти на умовах факторингу у розмірі ціни договору за відступлене право вимоги на умовах даного договору.
У пункті 1.1 договору сторони дійшли згоди, що боржником за цим договором є ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", яке має грошові зобов`язання перед первісним кредитором за договором № 15-0786-02 від 20.04.2015, укладеним між боржником, як покупцем, і первісним кредитором, як постачальником. 
Відповідно до пункту 5.4. договору факторингу №11-06/18 від 11.06.2018 право вимоги до боржника переходить в момент підписання сторонами акту прийому-передачі прав вимоги.  Акт прийому- передачі прав вимоги підписаний 21.06.2018.
03.10.2018 ТОВ "ФК "Приоритет" здійснено оплату ціни договору факторингу на користь ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ", що підтверджується платіжним дорученням № 177 від 03.10.2018 на суму 1 692 918,00 грн, яке містить електронний підпис ПАТ "ПУМБ".
Отже до ТОВ "ФК "Приоритет" перейшло право вимоги за договором № 15-0786-02 на суму 3 033 902,18 грн. Крім того кредитором додатково нараховано на підставі статті 625 ЦК України 3% річних 57 851,94 грн. Таким чином, заборгованість боржника перед кредитором за договором факторингу №02-10/18 становить 3 091     754,12 грн.
Відтак, наведені у касаційній скарзі доводи спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а відтак відсутні підстави для скасування ухвали господарського суду від 14.11.2019 та  постанови апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ТОВ "ФК "Приоритет". 
Щодо доводів касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та норми статті 39 ГПК України в частині порядку розгляду заяви про відвід судді Владимиренка І.В., яку було подано ПрАТ "Алчевський коксохімічний завод".
Колегія суддів зазначає, що відповідні доводи були перевірені Центральним апеляційним господарським судом, цим доводам суд апеляційної інстанції надав оцінку та відхилив їх,  встановивши, що заяву ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" про відвід судді Владимиренко І.В. було розглянуто з дотриманням вимог процесуального законодавства. В даному випадку скаржником не наведено обґрунтованих доводів, які свідчать про допущення судом першої інстанції суттєвих порушень процесуального законодавства, які б могли призвести до постановлення помилкової ухвали. Допущена описка у найменуванні кредитора ПАТ "Алчевський коксохімічний завод" також була виправлена судом першої інстанції в порядку, визначеному процесуальним законодавством.
Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають приписам статті 39 ГПК України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви про відвід судом першої інстанції).
Відтак доводи скаржника про допущені судом процесуальні порушення під час розгляду зазначеної заяви  про відвід були відхилені судом апеляційної інстанції, що згідно частини другої статті 300 ГПК України є підставою для відхилення зазначених доводів судом касаційної інстанції.
Щодо доводів касаційної скарги про порушення положень пункту 10 частини другої статті 182 ГПК України, недотримання судом зобов`язань та гарантій за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судом першої інстанції не розглянуто клопотання ТОВ "Російська гірничо-металургійна компанія" щодо колегіального розгляду справи.
Колегія суддів зазначає, що такі доводи не відповідають обставинам, встановленим судом апеляційної інстанції, який встановив, що клопотання представника ТОВ "Російська гірничо-металургійна компанія" №2 від 28.10.2019 про повернення до підготовчого засідання та про колегіальний розгляд справи №904/2104/19 було розглянуто та в його задоволенні було відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Проаналізувавши дотримання норм ГПК України в частині розгляду клопотання про колегіальний розгляд справи та прийняття відповідного рішення судом першої інстанції про відмову у задоволенні вказаного клопотання, колегія суддів зазначає, що ГПК України не пов`язує право (а не обов`язок)  суду призначати колегіальний розгляд справи лише з певним колом обставин, які на думку сторін свідчать про складність справи. У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про призначення колегіального розгляду справи, та зробити мотивований висновок щодо складності справи, що й було зроблено судом першої інстанції.
Відтак, доводи касаційної скарги про порушення порядку розгляду вищевказаного клопотання про колегіальний розгляд справи були відхилені судом апеляційної інстанції, що згідно частини 2 статті 300 ГПК України є підставою для відхилення зазначених доводів судом касаційної інстанції.
Доводи про порушення норм статті 238 ГПК України в частині викладення резолютивної частині ухвали від 14.11.2019 суду першої інстанції, які, на думку скаржника, були проігноровані судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на положення статті 234 ГПК України "Зміст ухвали суду", дотримання судом першої інстанції вимог якої було перевірено судом апеляційної інстанції, про що зазначено в оскаржуваній постанові.
Доводи касаційної скарги про порушення порушено норми статті 11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з підстав неналежного , на думку скаржника, місця проведення судового засідання та порушення таємниці нарадчої кімнати Верховним Судом відхиляються з підстав викладених за розглядом аналогічних доводів касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) (в частині відхилення грошових вимог самого кредитора).
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що  доводи касаційної скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) в частині оскарження визнаних грошових вимог ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Зета Інвест", ТОВ "ТАФФІ Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, ТОВ "Оптимал Трейд", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Шіппінг", ТОВ "Метінвест-Холдінг", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПрАТ "Запоріжвогнетрив", ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод", ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ТОВ "Азов Контролз", ТОВ "ВТС-Укрснабпром", ТОВ "ФК "Приоритет", ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" є такими, що не відповідають межам касаційного розгляду, зводяться виключно до переоцінки доказів та обставин, що є недопустимим на стадії касаційного розгляду справи, оскільки до повноважень Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, відноситься перевірка правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а не встановлення нових обставин та дослідження (переоцінка) доказів.
4.4 Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу -     без задоволення. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
На підставі викладеного та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції, в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та прийшов до висновку, що оскаржувані судові рішення в частинах розгляду грошових вимог ПАТ "Алчевський коксохімічний завод", компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі), компанії Landmont Limited, компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.), компанії Indumet SA (Індумет СА), ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Зета Інвест", ТОВ "ТАФФІ Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, ТОВ "Оптимал Трейд", ТОВ "Метінвест-Промсервіс", ТОВ "Метінвест-Шіппінг", ТОВ "Метінвест-Холдінг", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПрАТ "Запоріжвогнетрив", ПрАТ "Єнакієвський металургійний завод", ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ТОВ "Азов Контролз", ТОВ "ВТС-Укрснабпром", ТОВ "ФК "Приоритет", ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" є законними та обґрунтованими, а тому касаційні скарги в цих частинах не підлягають задоволенню.
Разом з тим, за змістом частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Відповідно частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.
Враховуючи допущені господарським судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права за переглядом оскаржуваної ухвали від 14.11.2019 в частинах грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед),          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та беручи до уваги положення статті 300 ГПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції, ухвалену у справі постанову від 05.02.2020 слід скасувати частково у вищевказаних частинах із направленням справи на новий апеляційний розгляд до апеляційного господарського суду, а касаційні скарги ПАТ "ДМК", компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) та ОСОБА_3 задовольнити частково.
Судові витрати
Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційних скарг ОСОБА_2 , ПАТ "Алчевський коксохімічний завод", компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі), компанії Landmont Limited, компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.), компанії Indumet SA (Індумет СА), компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) (в частині оскарження грошових вимог інших кредиторів) та залишає без змін судові рішення в оскаржуваних частинах, тому судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на цих заявників касаційних скарг.
Щодо судових витрат за розглядом касаційних скарг ПАТ "ДМК", ОСОБА_3., компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) (в частині своїх грошових вимог) Судом враховано, що відповідно до статті 129 ГПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат у разі, якщо справа вирішується по суті. У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ :
1. Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест" про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 (в частинах визнання грошових вимог Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Таффі Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Промсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Холдінг", Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", Товариства з обмеженою відповідальністю "Азов Контролз", Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТС-Укрснабпром", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приоритет", Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод") у справі №904/2104/19.
2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський коксохімічний завод" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Алчевський коксохімічний завод" у справі №904/2104/19 залишити без змін.

3. Касаційну скаргу компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) залишити без задоволення. 

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог компанії Promeritum Fund SPС (Промерітум Фанд ЕсПіСі) у справі №904/2104/19 залишити без змін.

4. Касаційну скаргу компанії Landmont Limited залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог компанії Landmont Limited у справі №904/2104/19 залишити без змін.

5. Касаційну скаргу компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог компанії Vitkovice Steel, a.s. (Вітковіце Стіл, а.с.) у справі №904/2104/19 залишити без змін.

6. Касаційну скаргу компанії Indumet SA (Індумет СА) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог компанії Indumet SA (Індумет СА) у справі №904/2104/19 залишити без змін.

7. Касаційну скаргу компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) в частинах визнання грошових вимог Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Таффі Плюс", компанії Nerselia Holding LTD, Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Промсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Холдінг", Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", Товариства з обмеженою відповідальністю "Азов Контролз", Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТС-Укрснабпром", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приоритет", Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частинах грошових вимог Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Таффі Плюс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимал Трейд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Промсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Холдінг", Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Азов Контролз", Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТС-Укрснабпром", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приоритет" у справі №904/2104/19 залишити без змін. 

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частинах грошових вимог компанії Nerselia Holding LTD, Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" у  справі №904/2104/19  залишити без змін.

8. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 

Касаційні скарги компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) в частині грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед), Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", ОСОБА_3 задовольнити частково. 

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог компанії Indumet Limited (Індумет Лімітед) за кредитними договорами №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 (враховуючи Договір про внесення змін від 31.10.2013) та №K-DNI-15 від 07.07.2014 (враховуючи Договір про внесення змін від 11.07.2014) у справі №904/2104/19 скасувати. 

Справу №904/2104/19 в скасованій частині передати на новий апеляційний розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ОСОБА_2 за Договором №1/15 про уступку права на отримання патенту України щодо корисної моделі "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" у справі №904/2104/19 скасувати. 

Справу №904/2104/19 в скасованій частині передати на новий апеляційний розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ОСОБА_3 за Договором №1/15 про уступку права на отримання патенту України щодо корисної моделі "Пристрій для розтарювання одноразових контейнерів" у справі №904/2104/19 скасувати. 

Справу №904/2104/19 в скасованій частині передати на новий апеляційний розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині грошових вимог ОСОБА_1 за договором про уступку права на отримання патенту України щодо корисної моделі "Універсальний пристрій для налаштування роликів зони вторинного охолодження" у справі №904/2104/19 скасувати. 

Справу №904/2104/19 в скасованій частині передати на новий апеляційний розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                                      К.М. Огороднік 
Судді                                                                                                       О.О. Банасько 
                                                                                                                 Н.Г. Ткаченко