ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19171/18                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 вересня 2020 року                                                                                   м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Фортуна Банк» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Фортуна Банк» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.10.2018 року №0760721209.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 21.02.2017 №9-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.02.2017 №665, «Про початок процедури ліквідації AT «Фортуна-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
Враховуючи положення вимог частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» згідно яких строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав, тому у банку не виникає жодних зобов`язань у тому числі щодо сплати податків і зборів, крім тих, що виникають під час здійснення ліквідаційної процедури.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року у позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31.10.2018 №0760721209, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нормами Податкового кодексу України передбачено подання відомостей про суми коштів, не сплачених до бюджету у зв`язку з отриманням пільг у вигляді звіту про суми податкових пільг, та за неподання або несвоєчасне подання звіту про суми податкових пільг передбачена відповідальність та застосовуються штрафні санкції, визначені статтею 120 ПК України.
Враховуючи, що позивач скористався пільгою 11020301, відтак останній повинен був подати звіт про суми податкових пільг за шість місяців 2018 року до 09.08.2018 (граничний термін подання), що свідчить про обґрунтованість податкового повідомлення-рішення.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у місті Києві проведено камеральну перевірку АТ «Фортуна-Банк», за результатами якої складено Акт від 05.10.2018 №4782/26-15-12-08-20/26254732 (далі - Акт перевірки), в якому встановлено порушення позивачем положень підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки ПАТ «Фортуна-Банк» подано заперечення, за наслідком розгляду яких Головне управлінням ДФС у м. Києві листом від 26.10.2018 №90061/10/26-15-12-08-14 повідомлено позивача про залишення висновків акту перевірки №4782/26-15-12-08-20/26254732 без змін.
У подальшому, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.10.2018 №0760721209, яким до ПАТ «Фортуна-Банк» на підставі положень підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України застосовано штрафи та санкції у розмірі 1020 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок декларування позивачем фінансового результату до оподаткування (р.2 декларації) в сумі 6969305 грн., який зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років - 1068297662 грн. нарахування податку не здійснювалося, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку передбаченого підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України, а відтак оскаржуване рішення є протиправним.
Окрім того, оскільки під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону, а спірне рішення прийнято контролюючим органом під час здійснення ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариство «Фортуна-Банк», що також свідчить про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Підпунктом 16.1.6 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб`єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку).
За змістом пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
У відповідності до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп. 54.3.1, 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України).    
При цьому, згідно підпункту 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право, зокрема, користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому цим Кодексом.
У силу вимог пункту 30.1 статті 30 ПК України податковою пільгою є передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Так, згідно пункту 30.3 статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. 
Податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно цим Кодексом, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, прийнятими відповідно до цього Кодексу (п. 30.5 ст. 30 ПК України).
У відповідності до пункту 30.9 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга надається шляхом: 
а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; 
б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору; 
в) встановлення зниженої ставки податку та збору; 
г) звільнення від сплати податку та збору.
У відповідності до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1233 «Про порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг» (далі - Порядок №1233) суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та складає звіт про суми податкових пільг за формою згідно з додатком.
Пунктом 3 Порядку № 1233 передбачено, що звіт подається суб`єктом господарювання за три, шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців за місцем його реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду. У разі коли суб`єкт господарювання пільгами не користується, звіт не подається.
Аналогічний порядок подання щоквартальної податкової звітності визначений пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України.
Відповідно до пункту 8 Порядку №1233 податкові пільги визначаються за операціями з постачання товарів та/або послуг, що є об`єктами обкладення податком на додану вартість і відповідно до Податкового кодексу України та міжнародних договорів України, ратифікованих Верховною Радою України, звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою, а також тих, до яких застосовані спеціальні режими оподаткування в галузі сільського господарства.
Так, у Довіднику №85/2 інших податкових пільг станом на 31.12.2017, затвердженого ДФС України 29.12.2017, у розділі «Інші пільги з податку на прибуток» передбачена пільга з кодом 11020301, зміст якої полягає у тому, що «Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX Перехідні положення цього Кодексу».
Як вбачається з аналізу змісту вказаної вище норми, Кабінет Міністрів України у Постанові № 1233 встановив порядок обліку податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, лише за операціями, які є об`єктами оподаткування податком на додану вартість, але згідно з іншими нормами Податкового кодексу України чи міжнародних договорів звільнені від оподаткування ПДВ чи оподатковуються за нульовою ставкою ПДВ, а також тих, на які розповсюджується спеціальний режим оподаткування в галузі.
При цьому, згідно пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Отже, належність звіту про суми податкових пільг до податкової декларації, на переконання судової колегії, свідчить про те, що за його неподання, при наявності відповідного обов`язку, платник податку несе відповідальність, передбачену п. 120.1 ст. 120 ПК України.
На думку апелянта, від`ємне значення податку на прибуток, задеклароване позивачем за півріччя 2018 року є податковою пільгою з кодом 11020301, користування якою передбачає подачу окремого звіту, за не подання якого настає відповідальність, визначена у п. 120.1 статті 120 ПК України.
Однак, відповідно до п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Згідно з пп.140.4.2 п.140.4 ст.140 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення даного пункту застосовуються з урахуванням п.3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу.
Зазначену різницю суб`єкти підприємницької діяльності відображають у рядку 3.2.4 додатка РІ «Різниці» до податкової декларації з податку на прибуток підприємства, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 р. № 879.
Таким чином, зменшення фінансового результату до оподаткування на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років у розумінні Податкового кодексу України є не податковою пільгою, а є лише алгоритмом обрахування належного до сплати суб`єктом господарської діяльності податкового зобов`язання з урахуванням результатів його діяльності у попередні податкові періоди.
Як свідчать матеріали справи, в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за півріччя 2018 року ПАТ «Фортуна-Банк» задекларовано фінансовий результат до оподаткування (р.2 декларації) в сумі 6969305 грн., який зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років - 1068297662 грн.
Зауважень щодо формування позивачем даних звітності з податку на прибуток за півріччя 2018 року відповідачем не наведено.
З огляду на вказане, оскільки внаслідок декларування позивачем фінансового результату до оподаткування (р.2 декларації) в сумі 6969305 грн., який зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років - 1068297662 грн. нарахування податку не здійснювалося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ПАТ «Фортуна-Банк» обов`язку передбаченого підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України, а відтак оскаржуване рішення є протиправним.
Окрім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що контролюючим органом до позивача застосовано штраф саме у розмірі 1020 грн., тобто повторно за ті самі дії, вчинені ПАТ «Фортуна-Банк», за які протягом року до останнього було застосовано штрафні санкції.
Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2020 по справі №640/19083/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2020 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.10.2018 року № 0757721208 про застосування до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» штрафу за неподання звіту про суми податкових пільг у розмірі 170 грн.
Постановою Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №640/19083/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2020.
Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, відповідно до положень частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.
Враховуючи, що спірне рішення прийнято контролюючим органом під час здійснення ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариство «Фортуна-Банк», вказане також свідчить про обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві  - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                         І.О. Лічевецький

                                                                                           В.П. Мельничук