ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 804/4552/16
адміністративне провадження № К/9901/29904/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі – Суд):
cудді-доповідача — Радишевської О. Р.,
суддів — Кашпур О. В., Уханенка С. А.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №804/4552/16 
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року, ухвалену у складі: головуючого судді Кононенко О.В., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, постановлену у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В., суддів Сафронової С.В., Мельника В.В.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) із вимогами визнати протиправними та скасувати накази військової частини НОМЕР_1 від 25  квітня 2016 року №215 та від 12 травня 2016 року №253.
2. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 липня 2016 року йому стало відомо про те, що наказами від 25 квітня 2016 року № 215 та від 12 травня 2016 року №253 на нього було накладено дисциплінарні стягнення, однак дисциплінарних проступків він не скоював і з наказами ознайомлений не був, тому вважає їх протиправними.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 від 19 листопада 2015 року №743, 04 квітня 2016 року з 08 год 00 хв по 08 год 40 хв у спеціальній комендатурі (з охорони базисних складів ВО «ПХЗ») військової частини НОМЕР_1 проводилися інструктивні заняття з особовим складом на бойову службу.
4. 04 квітня 2016 року під час перевірки особового складу спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПХЗ») о 08 год 00 хв було виявлено відсутність позивача, який з`явився в підрозділі близько 10 год 30 хв, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
5. 05 квітня 2016 року комендант спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПХЗ») ОСОБА_4 рапортом повідомив начальника військової частини НОМЕР_1 про запізнення позивача на заняття.
6. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 квітня 2016 року №195 призначено службове розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків контролером 3 взводу спеціальної комендатури військової частини НОМЕР_1 прапорщиком ОСОБА_1 .
7. У межах службового розслідування були опитані прапорщики спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПХЗ») ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які були присутні на шикуванні 04 квітня 2016 року, які підтвердили факт запізнення позивача.
8. Позивач у межах службового розслідування надавати пояснення за фактом запізнення 04 квітня 2016 року відмовився, про що комендантом спеціальної комендатури ОСОБА_4 і заступником коменданта спеціальної комендатури по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 був складений відповідний акт.
9. За результатами службового розслідування було складено висновок, затверджений 25 квітня 2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 , у якому зазначено про грубе порушення позивачем розпорядку дня військової частини.
10. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 квітня 2016 року №215 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
11. Рапортом від 27 квітня 2016 року заступник коменданта спеціальної комендатури по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 доповів начальнику військової частини НОМЕР_1 про те, що позивач після ознайомлення з висновком службового розслідування від 25  квітня 2016 року розірвав його. 
12. За цим фактом наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 травня 2016 року №236 було призначено службове розслідування.
13. У межах службового розслідування був опитаний заступник коменданта спеціальної комендатури по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , який повідомив, що 27 квітня 2016 року близько 09 годин він зайшов до їдальні, де прапорщик ОСОБА_1 виконував обов`язки чергового їдальні, і запропонував останньому ознайомитися з матеріалами службового розслідування від 25 квітня 2016 року. Після ознайомлення з указаними матеріалами прапорщик ОСОБА_1 їх розірвав, забравши шматки з собою.
14. Водночас позивач надавати пояснення щодо вказаних фактів відмовився.
15. За результатами службового розслідування було складено висновок, затверджений 11 травня 2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 , у якому зазначено про порушення прапорщиком ОСОБА_1 вимог статей 12, 33, 49, 50, 51, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
16. На підставі зазначеного висновку наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 12 травня 2016 року №253 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
17. Не погоджуючись з наказами про накладення дисциплінарних стягнень, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
18. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06  жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково:
18.1.  визнано протиправним і скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 12  травня 2016 року №253 «Про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення».
18.2.  у задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
19. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з яким погодився Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, виходив із того, що матеріалами службового розслідування доведено факт порушення позивачем розпорядку військової частини НОМЕР_1 .
20. Водночас суди попередніх інстанцій уважали, що висновок відповідача про порушення позивачем вимог статей 12, 33, 49, 50, 51, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не знайшов підтвердження під час розгляду справи.
21. Суди першої та апеляційної інстанцій зауважили, що такі висновки службового розслідування ґрунтувалися виключно на поясненнях заступника коменданта спеціальної комендатури по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 . Водночас позивач категорично заперечував проти вказаних обставин, а інших доказів, які б підтверджували вчинення позивачем дисциплінарного проступку 27 квітня 2016 року під час проведення службового розслідування, відповідачем зібрано не було.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
22. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
23. На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки його доводам про те, що він не міг порушити розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 , адже 04 квітня 2016 року у нього був вихідний день.
24. Позивач доводить, що 02-03 квітня 2016 року він перебував у добовому наряді, а тому наступний за нарядом день для нього є вихідним.
25. Позивач також не погоджується з аргументами судів попередніх інстанцій, які відхилили його доводи про те, що відповідач не ознайомлював його з висновками службового розслідування та не провидив з ним бесіди.
26. На думку позивача, указані обставини є істотними та доводять факт того, що матеріали службового розслідування були складені після прийняття оскаржуваних наказів про накладення на нього дисциплінарних стягнень.
27. Зазначаючи про необхідність передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції, позивач доводить, що оскаржувані накази про накладення дисциплінарних стягнень приймалися з одних і тих самих підстав, а тому скасування одного наказу має наслідком автоматичну протиправність іншого. З урахуванням викладеного позивач уважає, що справу необхідно передати на новий розгляд для розгляду його позовних вимог і скасування наказів від 25  квітня 2016 року №215 і від 12 травня 2016 року №253 в їхній сукупності як пов`язаних.
28. Відповідач проти касаційної скарги заперечив. У відзиві на касаційну скаргу зазначив, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування їхніх рішень немає.
29. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
30. 15 грудня 2017 року, у зв`язку з початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
31. 27 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
32. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Бевзенку В.М., суддям Шарапі В.М., Данилевич В.М.
33. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду — керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду — від 28 квітня 2020 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
34. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2020 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській  О.  Р., суддям Кашпур  О.  В., Шевцовій  Н.В.
35. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду — керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду — від 16 липня 2020 року, у зв`язку з відпусткою судді Шевцової Н.В., призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
36. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2020 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській  О.  Р., суддям Кашпур  О.  В., Уханенку С.А.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
37. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №?2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі — КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
38. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
39. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
40. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.
41. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
42. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX.
43. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
44. Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі – Дисциплінарний статут).
45. Преамбулою Дисциплінарного статуту визначено, що цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
46. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, установлених військовими статутами та іншим законодавством України.
47. Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
48. Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних учинків.
49. Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
50. Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту в разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності – накласти дисциплінарне стягнення.
51. Згідно з частиною першою статі 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
52. Порядок проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Національної гвардії України визначений в Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24 жовтня 2014 року №1133, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2014 року за №1414/26191 (далі – Інструкція №1133).
53. Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Інструкції №1133 рішення про проведення службового розслідування приймається начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
54. Розділом V передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено це розслідування, її обставини (час, місце) та наслідки; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями (бездіяльністю) військовослужбовця; конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який учинив правопорушення; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів або посадових інструкцій, які було порушено.
55. Пунктом 3 розділу VI Інструкції №1133 передбачено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, у встановленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи(іб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; звертатися письмовим рапортом для ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.
56. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від військовослужбовця письмового пояснення або за відсутності акта про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог. Небажання військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.
57. Згідно з пунктом 1 розділу X Інструкції №1133 накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, здійснюється у порядку і в спосіб, що визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
58. Відповідно до пункту 3 розділу X Інструкції №1133 після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир (начальник) проводить бесіду з військовослужбовцем, який учинив правопорушення. Під час бесіди до військовослужбовця доводяться суть учиненого ним порушення, які вимоги законодавства або посадових інструкцій він порушив.
59. За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, заяв і клопотань особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, присутніми посадовими особами та військовослужбовцем, з яким проводилася бесіда.
60. Аркуш бесіди долучається до матеріалів службового розслідування.
61. Пунктом 9 розділу X Інструкції №1133 передбачено, що наказ (витяг із наказу в частині, що його стосується) про притягнення до відповідальності посадової особи, визначеної в наказі, доводиться до відома особи (осіб) під підпис із зазначенням дати доведення.
VI. Позиція Верховного Суду
62. З аналізу статей 1-2 та 4 Дисциплінарного статуту випливає, що підставою для дисциплінарної відповідальності військовослужбовця є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги.
63. У цій справі підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та суворої догани були висновки відповідача про порушення позивачем вимог статей 11, 16, 129, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статуту унаслідок запізнення на службу 04 квітня 2016 року та вимог статей 12, 33, 49, 50, 51, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статуту унаслідок того, що 27 квітня 2016 року позивач розірвав надані йому на ознайомлення матеріали службового розслідування і не доповів про цей інцидент безпосередньому начальнику.
64. Зміст об`єктивної сторони указаних дисциплінарних проступків не дає підстав уважати, що дисциплінарні стягнення на позивача були накладені з одних і тих самих підстав.
65. З урахуванням викладеного безпідставними є аргументи позивача про те, що визнання протиправним і скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 12  травня 2016 року №253 має наслідком протиправність наказу військової частини НОМЕР_1 від 25 квітня 2016 року №215.
66. Доводи позивача про те, що його не було ознайомлено з висновками службового розслідування, що позбавило його можливості реалізувати свої права, як особи, стосовно якого проводиться службове розслідування, Суд відхиляє.
67. Аналіз положень пункту 3 розділу VI Інструкції №1133, яким визначено права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, дає підстави для висновку, що доступ до матеріалів службового розслідування особі, стосовно якої воно проводиться, надається за її письмовим рапортом.
68. Позовна заява, касаційна скарга не містить посилань позивача на те, що він звертався з таким рапортом і в його задоволенні йому було відмовлено.
69. Судами попередніх інстанцій також установлено, що під час службових розслідувань позивачеві було запропоновано надати письмові пояснення щодо обставин, з приводу яких призначено службове розслідування. Водночас скористатися такими правами позивач відмовився, про що було складені відповідні акти у присутності двох свідків, які було долучено до матеріалів службового розслідування.
70. Отже, аргументи позивача про те, що йому не було відомо про службове розслідування, унаслідок чого він був позбавлений можливості реалізувати свої права, спростовуються установленими судами обставинами.
71. Суд також відхиляє зауваження позивача про те, що судами попередніх інстанцій не було надано оцінки його доводам про порушення порядку проведення службового розслідування в частині непроведення бесіди.
72. Як установили суди попередніх інстанцій, бесіди з позивачем за наслідками розгляду висновку службового розслідування проводилися 25 квітня 2016 року та 12 травня 2016 року.
73. Доводи позивача про те, що акти про відмову від надання пояснень, аркуші бесід з відміткою про відмову в їхньому підписанні є неналежними доказами, адже вони не містять реєстраційних номерів нетаємного діловодства, Суд відхиляє, адже Інструкцією №1133 вимог до реєстрації указаних документів не висувається.
74. Щодо доводів позивача про те, що 04 квітня 2016 року він не міг порушити правила внутрішнього розпорядку військової частини НОМЕР_1 , адже день, наступний за днем чергування, є вихідний, Суд зазначає таке.
75. Відповідно до статті 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби ЗСУ) розподіл часу здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни й виховання військовослужбовців, підвищення їхнього культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку й харчування.
76. Згідно зі статтею 203 Статуту внутрішньої служби ЗСУ офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.
77. Статтею 294 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці, яких змінили з добового наряду, звільняються від занять і робіт у день зміни. Офіцерам та військовослужбовцям військової служби за контрактом, за час несення служби в добовому наряді у вихідні, святкові та неробочі дні день відпочинку надається протягом тижня, а військовослужбовцям строкової служби час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).
78. Отже, день відпочинку військовослужбовцю у зв`язку з несенням служби у добовому наряді надається протягом тижня, ураховуючи розклад занять з бойової підготовки та зважаючи на необхідність підтримання у військовій частині постійної бойової готовності.
79. Таким чином, доводи позивача про те, що вихідний день за несення служби в добовому наряді надається на наступний день, безвідносно до затвердженого розкладу занять з бойової підготовки, є безпідставними.
80. Інші доводи та аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду скаржника із правовою оцінкою судами обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
81. Положеннями частини першої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
82. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
83. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України (у редакції, чинній до 08  лютого 2020 року) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення — без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
84. Переглянувши оскаржувані судове рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни відсутні.
VII. Судові витрати
85. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
86. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
87. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
88. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06  жовтня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі №804/4552/16 залишити без змін.
89. Судові витрати не розподіляються. 
90. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко