Справа № 161/21333/19 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/634/20  Категорія: 84 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Вергун Т. С.,
з участю: 
стягувача ОСОБА_1 ,
представника стягувача адвоката Хохлова В. О.,
представника боржника адвоката Грибан Ж. В., 

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайнного суду Волинської області від 02 березня 2020 року,  

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Скарга мотивована тим, що на виконанні старшого державного виконавця Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Недумової А. О. перебуває виконавче провадження ВП № 59975552 про зобов`язання ОСОБА_2 визначити житлове приміщення, яке мають право займати  ОСОБА_1 і її малолітня дитина ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що 18.12.2019 державним виконавцем їй було вручено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з визначенням ОСОБА_2 житлового приміщення за вказаною адресою у спільному користуванні з ОСОБА_4 , мотивуючи це тим, що в будинку відсутні інші житлові кімнати для визначення проживання в них стягувача. Вважає дії старшого державного виконавця Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Недумової А. О. незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки державним виконавцем не вжито всіх заходів примусового виконання рішення, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Недумової А. О. від 18.12.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП № 59975552 та зобов`язати державного виконавця Недумову А. О. вчинити виконавці дії, спрямовані на виконання постанови Волинського апеляційного суду від 24.07.2019 та виконавчого листа № 161/18324/17 від 24.07.2019.
Ухвалою Луцького міськрайнного суду Волинської області від 02 березня 2020 року скаргу задоволено. Скасовано постанову старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Недумової Анни Олегівни від 18.12.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП 59975552 та зобов`язано державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Недумову Анну Олегівну вчинити дії, спрямовані на виконання постанови Волинського апеляційного суду від 24.07.2019 та виконавчого листа № 161/18324/17 від 24.07.2019.
Боржник ОСОБА_2 через свого представника адвоката Грибан Ж. В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити. Вказує, що постановою Волинського апеляційного суду від 24.07.2019 зобов`язано ОСОБА_2 визначити житлове приміщення, яке мають право займати ОСОБА_1 та її малолітня дитина, що це має бути окреме житлове приміщення, як те зазначає суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, постановою Волинського апеляційного суду від 24.07.2019 не визначено. ОСОБА_1 не є співвласником житла, а тому не має права вимагати визначити порядок користування будинком, який належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом виділення конкретної кімнати. Її право користування визначено ст. 156 ЖК та ст. 405 ЦК України.
        ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що в постанові Волинського апеляційного суду від 24.07.2019 вказано, що будинок складається з двох поверхів, таким чином власник має можливість визначити будь-яке приміщення для проживання позивачки з дитиною. Тобто мова йде про виділення приміщення на двох осіб – ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 без спільного проживанні з іншими особами. Визначення для проживання ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною кімнати площею 16,5 кв. м, яку займає мати колишнього чоловіка ОСОБА_4 є неправомірним та не відповідає вимогам розумності та справедливості, так як на даний час вони не є членами однієї сім`ї, між ними виникли суперечки щодо користування будинком. 
Представник боржника адвокат Грибан Ж. В. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.
Стягувач ОСОБА_1 , представник стягувача адвокат Хохлов В. О. апеляційну скаргу не визнали та просили залишити її без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явились.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати з наступних підстав.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що за змістом постанови апеляційного суду від 24.07.2019, ОСОБА_2 зобов`язаний визначити для  ОСОБА_1 та неповнолітньої  ОСОБА_3 окреме житлове приміщення, а не приміщення, у якому проживають сторонні особи. Під час розгляду справи, судом не здобуто доказів того, що державний виконавець належним чином з`ясувала наявність у будинку боржника іншого вільного житлового приміщення, яке не зайняте будь-ким із осіб, які проживають у будинку.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Волинського апеляційного суду від 24.07.2019, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2019 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 визначити житлове приміщення, яке мають право займати ОСОБА_1 та її малолітня дитина ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 .
Вказане судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист № 161/18324/17, знаходиться на виконанні у Першому ВДВС м. Луцьк ГТУЮ, яке реорганізовано у Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
Боржником ОСОБА_2 надано пропозицію на визначення житлового приміщення, яке мають займати ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування даним житловим будинком, а також направлено заяву державному виконавцю на добровільне виконання рішення суду.
Не погоджуючись з даною пропозицією боржника, 07.10.2019 ОСОБА_1 направлено відповідь для ОСОБА_2 та заяву старшому державному виконавцю Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Федорук (Недумовій) А. О. з несприйняттям даної пропозиції, оскільки, більша частина вказаної пропозиції є несприйнятливою та суперечить судовим рішенням та вимогам чинного законодавства.
14.11.2019 старшим державним виконавцем Недумовою А. О. було здійснено дії щодо виконання рішення суду, про що складено відповідні акти, за змістом яких встановлено фактичне виконання рішення суду, у зв`язку з наданням боржником для стягувача відповідного приміщення для проживання.
Старшим державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Недумовою А. О. 18 грудня 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до змісту даної постанови 14 листопада 2019 року за участі стягувача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_5 , боржника ОСОБА_2 , за участі працівників патрульної поліції, представника органу опіки було проведено виконавчі дії при примусовому виконанні виконавчого документа від 24 липня 2019 року про зобов`язання ОСОБА_2 визначити житлове приміщення, яке мають право займати ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 . Боржником було визначено житлове приміщення по адресі АДРЕСА_1 у спільному користуванні з ОСОБА_4 . Боржник мотивує це тим, що в будинку відсутні інші житлові кімнати для визначення проживання в них стягувача.
Частина 1 ст. 447 ЦПК України надає сторонам виконавчого провадження право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За частиною першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до резолютивної частини рішення, по виконанню якого оскаржуються дії державного виконавця зобов`язано Олімпіюка В. В. визначити житлове приміщення, яке мають право займати ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 .
Висновок суду першої інстанції, що боржник зобов`язаний визначити для стягувача окреме житлове приміщення, не відповідає змісту судового рішення, яке знаходилось на виконанні.
Рішенням суду не покладено на боржника обов`язку визначити стягувачу, яка не є співвласником будинку, ізольоване, окреме житлове приміщення.
В мотивувальній частині постанови Волинського апеляційного суду від 24.07.2019 вказано, що ОСОБА_1  не є співвласником житла, а тому не має права вимагати визначити порядок користування будинком, який належить на праві власності ОСОБА_2  шляхом виділення конкретної кімнати.  
Також зазначено, що власник має можливість визначити будь-яке приміщення для проживання позивачки з дитиною і не вказано, що це має бути окреме приміщення.
Отже, саме боржник ОСОБА_2 , як власник житла, визначає житлове приміщення, яке має право займати стягувач ОСОБА_1 і стягувачу не належить право такого вибору.
Незгода стягувача з визначеним їй боржником житловим приміщенням не може вважатись як невиконання судового рішення.
За ч. 1 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Боржник виконав покладений на нього рішенням суду обов`язок. 
Зазначаючи в рішенні суду першої інстанції, що державний виконавець під час виконання вищевказаного рішення суду в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не вчинила усіх дій, визначених даним законом, не вказав, які конкретно дії мав вчинити державний виконавець.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Старшим державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Недумовою А. О. правильно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні. ОСОБА_1 не довела, що державним виконавцем неналежно виконано рішення суду і що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження було допущено порушення законодавства.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням вимог закону та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та відмовити в задоволенні скарги.
 
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Матеріали справи не містять доказів звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а тому у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайнного суду Волинської області від 02 березня 2020 року в даній справі скасувати.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Недумової Анни Олегівни відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в даній справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий  
Судді