ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2020 р.                                           Справа№ 27/193
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сотнікова  С.В.
суддів:            Грека  Б.М. 
          Пантелієнка  В.О. 
 
за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,
представників:
від АТ "Альфа-банк" - Супряги С.О.,
від СБ України - Михальчука Ю.П.
від ОСОБА_1 - ОСОБА_2, 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 01.08.2019 (повне рішення складено 28.08.2019, суддя Джарти В.В.)
у справі № 27/193
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів"
до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Київ анімейшн",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 
1. Акціонерне товариство "Альфа-банк",
2. Служба безпеки України, 
3. ОСОБА_1 ,
про розірвання договору № 1/05 від 03.05.2011, стягнення збитків у сумі 10000,00 грн та визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Київ анімейшн" про розірвання договору управління майном №  01/05 від 03.05.2011, стягнення збитків у сумі 10000,00 грн та визнання права власності.
Рішенням  Господарського суду міста Києва  від 12.08.2011 у справі № 27/193 позовні вимоги задоволено частково; визнано недійсним договір №1/05 від 03.05.2011, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземним капіталом "Київ анімейшн"; у задоволенні вимоги про розірвання договору №1/05 від 03.05.2011 управління майном, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземним капіталом "Київ анімейшн" відмовлено; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" право власності на машино-місця в автопаркінгу по АДРЕСА_1 згідно переліку.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2012 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 у справі № 27/193 залишено без змін.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2011, ОСОБА_1 31.05.2018 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення від 12.08.2011 в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" права власності на машино-місце № 3 заг. пл. 16,2 кв. м в автопаркінгу по АДРЕСА_1 та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні даної позовної вимоги.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 у справі № 27/193 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 27.03.2019 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 (в частині визнання за Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" права власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня: №3 заг. пл. 16,2 кв. м) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №27/193, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду від 01.08.2019 залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 задоволено повністю позов в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" права власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня: № 3 заг. пл. 16,2 кв. м; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" право власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня: № 3 заг. пл. 16,2 кв. м.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі № 27/193 скасувати в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" права власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня: №    3 заг. пл. 16,2 кв. м та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні даної позовної вимоги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 замінено у справі №  27/193 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" на її правонаступника - Акціонерне товариство "Альфа-банк".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 зупинено апеляційне провадження у справі № 27/193 до прийняття та набрання законної сили остаточним рішенням Верховного Суду у справі № 16/137б/83б/22б про банкрутство ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів" за заявою АТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсним договору № 25-П-3 інвестування будівництва автопаркінгу від 25.12.2006 та застосування наслідків недійсності правочину.
У відповідності до ч. 10 ст. 32 ГПК України та згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020 для розгляду справи № 27/193, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Копитової О.С. сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Грек Б.М., Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 постановлено здійснювати розгляд справи № 27/193 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Грек Б.М., Пантелієнко В.О., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020; поновлено апеляційне провадження у справі; розгляд справи призначено на 16.06.2020.
16.06.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.06.2020 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про день та місце засідання суду був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів ухвалила розглянути дану справу в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, оскільки сторін та інших учасників справи повідомлено про дату і місце розгляду справи, участь учасників справи обов`язковою не визнавалась, а неявка представників не перешкоджає розгляду справи.
В судовому засіданні було відмовлено в задоволенні клопотання АТ "Альфа-банк" про відкладення розгляду справи для отримання від Міністерства юстиції України відповіді на адвокатський запит № 06-19-1/20 від 19.06.2020 про надання інформації про результати повторного виконання Департаментом нотаріату та державної реєстрації МУЮ п. 2 наказу Міністерства юстиції України №48/5 від 05.01.2018 (в частині скасування  рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.07.2017  № 36317785, а саме про державну реєстрацію права власності на гараж АДРЕСА_1, власник - ОСОБА_1, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Володкович В.В., та внесені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі цього рішення записи про розділ з реєстраційним № 1310330180000 та право власності за № 21567555)  у зв`язку зі скасуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду 21.02.2019 та закриттям 30.07.2019 Верховним Судом провадження у справі №826/6980/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МУЮ, треті особи: ПАТ "Укрсоцбанк", державний реєстратор Володкович В.В., ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів", про визнання протиправним і скасування наказу (адреса в ЄДРСР http://revestr.eoiirt.gov.ua/Review/83356199).
На думку колегії суддів, представник АТ "Альфа-банк" не обґрунтував необхідність отримання запитуваної інформації, та які обставини така інформація може підтвердити чи спростувати, позаяк відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" (Далі -позивач, інвестор) та Службою безпеки України (далі - третя особа 2, замовник) 14.06.2004 було укладено договір №19/3-79 про інвестування у будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом на розі Харківського шосе та вул. Тростянецької в Дарницькому районі (надалі - договір інвестування), за умовами якого сторони зобов`язалися об`єднати свої зусилля та вклади, спільно діяти з метою будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпус 2) на земельній ділянці, що знаходиться на розі Харківського шосе та вул. Тростянецької;
Пунктом 2.1 договору інвестування сторони передбачили, що замовник отримує у власність 15% від загальної площі житла завершеного будівництвом об`єкту, а інвестор отримує 85% від загальної площі житла завершеного будівництвом об`єкту та 100% площі автопаркінгу.
У п. 4.2.2 договору інвестування сторони передбачили, що інвестор має право прийняти на себе виконання функцій генерального підрядника будівництва об`єкту, що оформлюється відповідним додатковим договором до цього договору і є його невід`ємною частиною.
На виконання пункту 4.2.2. договору інвестування 09.07.2004 між позивачем та Службою безпеки України було укладено договір №19/3-99 генерального підряду на капітальне будівництво житлового будинку (корпус 2) з вбудовано-прибудованими приміщеннями та автопаркінгом на розі Харківського шосе та вул. Тростянецької в Дарницькому районі м. Києва (далі - договір генерального підряду).
Відповідно до п. 1.1 договору генерального підряду, предметом договору є будівництво генпідрядником (позивачем) власними та залученими силами і засобами житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та автопаркінгу (корпус № 2) на земельній ділянці, що знаходиться в м. Києві на розі Харківського шосе та вул. Тростянецької, відповідно до розробленої проектно-кошторисної документації.
Пунктом 1.2.1 договору генерального підряду сторони погодили, що замовник (третя особа 2) здійснює будівництво об`єкту шляхом виконання функцій "замовника будівництва" до підписання цього договору. Після підписання цього договору і до введення об`єкту в експлуатацію замовник передає генпідряднику частково функції "замовника будівництва".
Згідно із п. 10.1 договору генерального підряду, за виконання обов`язків, визначених цим договором, сторони у відповідності до договору № 19/3-79 від 14.06.2004 отримують у власність такі частки завершеного будівництвом об`єкту:
-     замовник отримує у власність 15% від загальної площі житла завершеного будівництвом об`єкту;
-     генпідрядник отримує у власність 85% від загальної площі житла, завершеного будівництвом об`єкту та 100% площі автопаркінгу. Передача КМДА нормативної житлової площі, а саме: 5% - для забезпечення житлом громадян, що перебувають на квартобліку в РДА м. Києва, 2% - для службової житлової площі, здійснюється з частки, що її отримує генпідрядник.
У п. 10.1.3. договору генерального підряду сторони отримують право власності на частини об`єкту, зазначені в договорі, з дня підписання акту розподілу площі об`єкту та реєстрації в БТІ м. Києва.
На підставі дозволу № 0649-Др/Т від 07.07.2003, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, позивачем було збудовано корпус 2 житлового будинку на розі Харківського шосе та вул. Тростянецької.
Будівництво зазначеного будинку було завершено та 28 грудня 2006 року на підставі Акту державної приймальної комісії прийнято в експлуатацію, як закінчений будівництвом об`єкт. Серед іншого прийнято в експлуатацію автопаркінг на 243 машино-місця. Зазначені акти Державної приймальної комісії було затверджено розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації від 29 грудня 2006 року №1571 та №1572 відповідно.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" та Службою безпеки України 13.07.2007 було підписано акт розподілу площ приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 та акт прийому передачі автопаркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (під час будівництва роза Харківського шосе та вул. Тростянецька) від замовника до інвестора. Автопаркінг у кількості 243 машино-місця передано інвестору.
12.08.2008 між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (третя особа 1, іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки №02-10/3399 (далі - договір) за умовами якого позивач, як майновий поручитель за зобов`язаннями ВАТ "Промтехмонтаж-2", передав в іпотеку третій особі 1 нерухоме майно, право власності на яке виникне в майбутньому - машиномісця в підземному паркінгу в кількості 128 машиномісць, загальною площею 2995,3 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, Дарницький район, на розі Харківського шосе та вул. Тростянецької а саме машино-місця №№ 1, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 13, 14, 17, 20, 21, 24, 31, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 52, 53, 55, 56, 57, 58, 65, 66, 67, 68, 69, 71, 73, 74, 75, 77, 80, 81, 82, 83, 85, 86, 87, 88, 89, 94, 98, 100, 105, 108, 109, 110, 120, 121, 122, 123, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 140, 141, 150, 151, 152, 153, 154, 156, 159, 166, 167, 168, 169, 171, 172, 173, 176, 178, 179, 181, 182, 189, 191, 192, 193, 195, 196, 197, 198, 200, 201, 202, 203, 204, 208, 209, 213, 215, 216, 217, 218, 223, 225, 229, 230, 234, 235, 236, 237, 238, 239, 241, 242.
На підставі заяви банку до Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна було внесено дані про обтяження майнових прав на спірні машино-місця, що підтверджується витягом з Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 03.08.2011.
Позивачем, 27.04.2011 в газеті "Голос України" №76 (5076) було розміщено оголошення про втрату документів, пов`язаних з будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом на розі Харківського шосе та вул. Тростянецької в Дарницькому районі, зокрема: дозволу на виконання будівельних робіт, акту державної приймальної комісій, договору про інвестування та договору генерального підряду.
03.05.2011 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Київ анімейшн" (далі - відповідач) було укладено договір управління майном № 1/05 (надалі - договір № 1/05), відповідно до п. 1 якого позивач передає відповідачеві на 6 (шість) місяців в управління нерухоме майно, зазначене у п. 2 цього договору, а відповідач зобов`язується здійснювати від свого імені управління (зберігання) цим майном в інтересах позивача з метою забезпечення його збереження до реалізації в процедурі ліквідації позивача у справі № 16/137б/83б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів".
Згідно із п. 2 предметом договору № 1/05 є машино-місця №№ 1, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 13, 14, 17, 20, 21, 24, 31, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 52, 53, 55, 56, 57, 58, 65, 66, 67, 68, 69, 71, 73, 74, 75, 77, 80, 81, 82, 83, 85, 86, 87, 88, 89, 94, 98, 100, 105, 108, 109, 110, 120, 121, 122, 123, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 140, 141, 150, 151, 152, 153, 154, 156, 159, 166, 167, 168, 169, 171, 172, 173, 176, 178, 179, 181, 182, 189, 191, 192, 193, 195, 196, 197, 198, 200, 201, 202, 203, 204, 208, 209, 213, 215, 216, 217, 218, 223, 225, 229, 230, 234, 235, 236, 237, 238, 239, 241, 242 загальною площею 2384,3 кв. м в автопаркінгу по АДРЕСА_1.
У п. 2.2 договору № 1/05 зазначено, що предмет договору належить позивачеві на праві приватної власності на підставі договору № 19/3-79 про інвестування у будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом на розі Харківського шосе та вул. Тростянецької в Дарницькому районі м. Києва, акту розподілу площ від 13.07.2007 та акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію, закінченого будівництвом об`єкту від 28.12.2006.
Позивач 05.06.2011 отримав від відповідача лист з повідомленням про відмову від подальшого виконання договору №1/05 та вимогу про сплату компенсації у розмірі 100000 грн, пов`язаної з введенням відповідача в оману, оскільки, на його думку, позивач не є власником майна, переданого ним на відповідальне зберігання, та ним не отримана згода на укладення договору від іпотекодержателя.
Враховуючи наведене та у зв`язку із втратою документів, пов`язаних з будівництвом житлового будинку та не визнанням, на думку позивача,  права власності відповідачем на машино-місця, позивач звернувся до суду про визнання за ним права власності на машино-місця в автопаркінгу по АДРЕСА_1 у кількості 132 одиниць. 
Свідоцтво на право власності на зазначені машино-місця на позивача не оформлювались, що підтверджено листом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" від 26.04.2011 №110/916-415.
Встановивши обставини передання Службою безпеки України позивачеві, у відповідності до акту приймання-передачі автопаркінгу від 13.07.2010, машиномісця у кількості 243 одиниці та пославшись у якості правових підстав на приписи ст. ст. 16, 331, 392, 876 ЦК України, ст. 144 Господарського кодексу України, Господарський суд міста Києва у рішенні від 12.08.2011 дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання права власності на машиномісця у кількості 128 одиниць та визнав їх такими, що є доведеними належними та допустимим доказами.
У лютому 2012 року ПАТ "Кредитпромбанк" подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 у справі № 27/193. 
В основу доводів апеляційної скарги були покладені твердження, що позивач не є власником 123 машино-місць, оскільки право власності на такі машино-місця належить ТОВ "Лідія-тур" на підставі договору № 401/1 про інвестування будівництва автопаркінгу від 10.11.2005, акту прийому-передачі машино-місць від 15.11.2007 в кількості 196 одиниць. При  цьому, скаржник зазначив, що є іпотекодержателем майнових прав на машино-місця в кількості 139 одиниць, загальною площею 3010,70 кв. м на підставі іпотечного договору № 49.12/80/1337/08, укладений між ТОВ "Лідія-тур" та ПАТ "Кредитпромбанк", а укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та позивачем договір іпотеки № 02-10/3399 від 12.08.2008 є недійсним відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", оскільки укладений без згоди іпотекодержателя.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2012 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 у справі № 27/193 залишено без змін.
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 у справі № 27/193 в частині визнання за позивачем права власності на машино-місце № 3 загальною площею 16,2 кв. м в автопаркінгу по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування права на апеляційне оскарження ОСОБА_1 послався на приналежність йому на праві власності машино-місця № 3 загальною площею 16,2 кв. м в автопаркінгу по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором інвестування будівництва автопаркінгу № 25-П-3 від 25.12.2006, актом прийому-передачі машиномісця № 3 від 08.07.2010; квитанцією до прибуткового касового ордера № 08/07/10 від 08.07.2010 на суму 85 065,00 грн, наказом Головного управління житлового забезпечення Київської міської ради № 1022-С/НП від 29.07.2010 про видачу свідоцтва про право власності на машиномісце, Свідоцтвом про право власності на майно від 04.08.2010, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської ради. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 у справі № 27/193 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 27.03.2019 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 (в частині визнання за Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" права власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня: №3 заг. пл. 16,2 кв. м) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №27/193, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду від 01.08.2019 залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 задоволено повністю позов в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" права власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня: № 3 заг. пл. 16,2 кв. м; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" право власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня: № 3 заг. пл. 16,2 кв. м.
Рішення від 01.08.2019 мотивоване тим, що матеріали справи не містять належних доказів державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, у тому числі на підставі свідоцтва про право власності від 04.08.2010 на машиномісце №3 на момент винесення рішення у цій справі в 2011 році та на день нового розгляду цієї справи.
За висновком суду першої інстанції, саме по собі оспорюване та невизнане право ОСОБА_1 щодо права власності на спірне нерухоме майно, засноване на свідоцтві про право власності без засвідчення державною реєстрацією, як третьої особи без самостійних вимог, не може бути встановлене судом у межах розгляду спору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Київ анімейшн". Такий висновок суду ґрунтується на тому, що процесуальна конструкція суб`єктного складу даного господарського спору унеможливлює встановлення обставин та фактів щодо третіх осіб без самостійних вимог. Водночас, ОСОБА_1 як особою, яка заперечує право власності на машино-місце № 3 саме за позивачем не було подано позову третьої особи з самостійними вимогами.
Одночасно, суд першої інстанції з посиланням на ті обставини, що Служба безпеки України є замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом згідно з договором №19/3-79 про інвестування у будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом від 14.06.2004 та договором № 19/3-99 генерального підряду на капітальне будівництво від 09.07.2004, а також актами державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28.12.2006, позивач отримав від Служби безпеки України 100% площі автопаркінгу згідно акту розподілу площ приміщень від 13.07.2010 та акту прийому-передачі автопаркінгу від 13.07.2007 на машиномісця у кількості 243 одиниці, у тому числі паркомісце № 3, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на машиномісце № 3 за позивачем.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі № 27/193 скасувати в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" права власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1, в підвалі першого рівня №   3 заг. пл. 16,2 кв. м (далі - спірний об`єкт нерухомості) та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні даної позовної вимоги.
В основу доводів апеляційної скарги покладені висновки про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Так, за твердженням скаржника, позивачу не видавалось свідоцтво на право власності на спірний об`єкт нерухомості, а закон зобов`язує позивача при зверненні до господарського суду довести наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобов`язаної особи - відповідача, а позов про визнання права власності пред`являється на захист вже існуючого права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦПК є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Такі висновки викладені у постанові суду касаційної інстанції, що є обов`язковими для суду першої інстанції, яким не було враховано викладене.
Станом на час звернення до суду спірний об`єкт нерухомості введено в експлуатацію, державна реєстрація права власності не проводилась, свідоцтво про право власності позивач не отримував, тобто відсутні правовстановлюючі документи на майно. Отже, відсутність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. А такими доказами можуть бути тільки правовстановлюючі документи, бо будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна можуть підтверджувати лише право власності на матеріали, обладнання. Лист відповідача від 05.06.2011 з повідомленням про відмову від подальшого виконання договору №1/05 не може бути невизнанням права власності згідно з положеннями ст. 392 ЦПК України, зокрема щодо спірного машино-місця №3 заг. пл. 16,2 кв. м та враховуючи, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2011 договір між позивачем і відповідачем визнаний недійсним.
Позивачем не надано доказів неможливості реалізації своїх прав щодо отримання правовстановлюючого документу з подальшою державно реєстрацією для того, щоб звертатися до суду за захистом свого порушеного права, як того вимагає ГПК України.
Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Але всупереч вказаному ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2019 ОСОБА_1 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, а не відповідачем, так як останній має до майна власний інтерес, що є підтвердженням заперечень на ухвалу про прийняття до провадження справи.
Посилання суду на необхідність подання позову про визнанні права власності за ОСОБА_1 на спірне машино-місце безпідставне, оскільки згідно діючого законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно право власності було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 04.08.2010.
АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-банк",  подав відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Також позивач клопотав про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.
АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-банк", заявив клопотання про залучення до матеріалів справи та врахування апеляційним судом обставин, які встановлені рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2019 у справі № 16/137б/83б/22б за заявою АТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсним договору № 25-П-3 інвестування будівництва автопаркінгу від 25.12.2006 та застосування наслідків недійсності правочину.
Представник Служби безпеки України в судових засіданнях заперечував доводи апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Апеляційний суд додатково встановив, що в провадженні Господарського суду Чернігівської області перебуває справа № 16/137б/83б/22б про банкрутство, провадження у якій порушено ухвалою від 07.12.2009.
Постановою Господарського суду Чернігівської області від 05.05.2010 ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2010, скасовано постанову Господарського суду Чернігівської області від 05.05.2010 в частині призначення ліквідатором банкрута Авраменка В.А., ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ткачука О.В.
АТ "Укрсоцбанк" 22.07.2019 звернувся в межах справи про банкрутство з позовом до ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів" та ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору інвестування будівництва автопаркінгу №25-П-3 від 25.12.2006 та застосування наслідків недійсності правочину. 
Рішенням від 06.11.2019 Господарський суд Чернігівської області позов задовольнив; визнав недійсним договір №25-П-3 інвестування будівництва автопаркінгу від 25.12.2006, укладений між ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів" та ОСОБА_1 ; зобов`язав ОСОБА_1 протягом 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили передати ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів" (код ЄДРПОУ 32284441) машиномісце для стоянки автомобіля №3, загальною площею 15,9 кв. м в автопаркінгу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер №1310330180000); стягнув з ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів" на користь АТ "Укрсоцбанк" 2 881,50 грн судового збору; стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ "Укрсоцбанк" 2 881,50 грн судового збору.
Постановою від 05.02.2020 Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2019 у справі №16/137б/83б/22б скасував та прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-банк" залишено без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у справі №16/137б/83б/22б залишено без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При розгляді позову АТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсним Договору інвестування будівництва автопаркінгу №25-П-3 від 25.12.2006 та застосування наслідків недійсності правочину в межах справи №16/137б/83б/22б встановлено, що за наявності свідоцтва про право власності на спірне майно та невстановлення судами порушень процедури, передбаченої чинним законодавством на момент його отримання, за відсутності судових рішень щодо визнання такого свідоцтва як правовстановлюючого документа недійсним, відкрите володіння ОСОБА_1 спірним майном з 2010 року, є можливим застосування позовної давності до вимог АТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсним інвестиційного договору №25-П-3 від 25.12.2006, укладеного між боржником (відповідач-1) та ОСОБА_1 (відповідач-2) за позовною вимогою, заявленою 22.07.2019. Протилежне не відповідатиме принципу пропорційності господарського судочинства та порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами набувача майна за інвестиційним договором, який оформив набуття ним права власності у передбаченій законодавцем процедурі та володів ним з 2010 року по 2019 рік. 
Тобто, у справі №16/137б/83б/22б були встановлені обставини правомірного володіння спірним об`єктом нерухомості за наявності свідоцтва про право власності, яке недійсним в судовому порядку не визнавалось.
Відповідно до правил ст. 272 ГПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Оскільки, ОСОБА_1 вперше звернувся із апеляційною скаргою після прийняття Київським апеляційним господарським судом постанови від 24.04.2012, яка є чинною на час апеляційного розгляду даної справи, справа після першого апеляційного розгляду за скаргою ОСОБА_1 передана на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ПАТ "Кредитпромбанк". 
Як було зазначено вище, доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зводяться до того, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦПК є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору управління майном № 1/05 від 03.05.2011 року позивач передав відповідачеві в управління машино-місця у кількості 128 одиниць. Однак, листом від 05.06.2011 відповідач повідомив про відмову від виконання умов договору у зв`язку із тим, що позивач не є власником майна. В той же час, відсутність на підприємстві правовстановлюючих документів на нерухоме майно, необхідних для оформлення права власності, на переконання ліквідатора позивача, не позбавляє останнього титулу власника, але перешкоджає його реалізації в процедурі банкрутства з метою задоволення вимог банку як іпотекодержателя, та вимагає звернутись в суд із даним позовом.
Право власності є найбільш фундаментальним речовим правом, яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту, тому закон спеціально регулює як підстави набуття права власності, так і підстави його припинення.
Зокрема, за нормами Цивільного кодексу України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини.
Право власності може набуватися різними способами, які традиційно поділяють на дві групи: первинні, тобто такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за якими право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.
За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.
Слід відзначити, що визнання у судовому порядку права власності на річ за загальним правилом ст.392 ЦК України є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення.
Закон зобов`язує позивача при зверненні до господарського суду довести наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобов`язаної особи - відповідача, а позов про визнання права власності пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. 
Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду.
Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.
Предметом спору у даній справі є визнання права власності на об`єкти нерухомого майна (паркомісця), а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.
Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна. 
Згідно з положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Вказаною нормою встановлена обов`язкова умова, за наявності якої власник майна може пред`явити позов про визнання за ним права власності, зокрема це не визнання права його власності особою, яка вказана відповідачем. 
Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майно, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Отже, сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, що мають юридичну заінтересованість у результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.
Тобто, позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі майно або набуття цією особою права на майно не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів (у зв`язку з втратою), що засвідчують належність їй такого права. 
У ч. 2 ст. 331 ЦК України (в редакції чинній на момент звернення з даним позовом) передбачено набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва. 
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). 
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. 
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). 
У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.
Державна реєстрація нерухомого майна передбачена ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав власності на нерухоме майно та їх обмежень".
У рішенні суд першої інстанції, встановивши відсутність доказів державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості, зазначив про відсутність можливості встановити оспорюване та невизнанне право власності ОСОБА_1 на таке майно, оскільки останній має процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору у даній справі.
На переконання апеляційного суду, такий висновок суперечить наведеним вище нормам матеріального права, відповідно до яких у справах про визнання права власності доказуванню підлягають обставини приналежності спірного майна саме позивачу, а не третій особі, та невизнання такого права зі сторони відповідача.
В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач під час первісного розгляду даної справи не заперечував право власності позивача на об`єкти нерухомості, в тому числі і на спірний об`єкт, що підтверджується відзивом ТОВ Київ анімейшн" від 05.08.2011 (т. 2, а.с. 99-100). Так, у відзиві відповідач зазначив, що ним не вчинялись дії спрямовані на порушення права власності позивача чи його оспорювання, а тому вимога про визнання права власності є безпідставною.
В той же час, лист відповідача від  05.06.2011 з повідомленням про відмову від подальшого виконання договору №1/05, зокрема, щодо машино-місця в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня: №3 заг. пл. 16,2 кв. м не є оспоренням або не визнанням права власності згідно з положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України, поза як випливає із зобов`язальних правовідносин за договором з управління (зберігання) майном та не пов`язані з позбавленням позивача права розпорядження ним як основної складової права власності.
Зазначивши про неможливість з`ясування обставин наявності або відсутності у ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомості,  яке не є предметом розгляду у даному провадженні, суд першої інстанції фактично не розглянув доводи ОСОБА_1 щодо незаконності визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України (пред`явлення позову про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності) за позивачем.
Більше того, судом першої інстанції було встановлено, що Служба безпеки України є замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом згідно з договором №19/3-79 про інвестування у будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом від 14.06.2004 та договором № 19/3-99 генерального підряду на капітальне будівництво від 09.07.2004, а також актами державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28.12.2006, позивач отримав від Служби безпеки України 100% площі автопаркінгу згідно акту розподілу площ приміщень від 13.07.2010 та акту прийому-передачі автопаркінгу від 13.07.2007 на машиномісця у кількості 243 одиниці, у тому числі паркомісце № 3.
Позивач же, звертаючись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на машиномісця, вказав на втрату документів, пов`язаних з будівництвом житлового будинку, тобто висновок суду першої інстанції про визнання права власності за позивачем з цієї підстави суперечить матеріалам та дійсним обставинам справи.
Колегія суддів встановила, що відповідач не оспорює заявлене до визнання позивачем право власності на спірний об`єкт нерухомості, обставини про втрату правовстановлюючих документів не підтверджені, оскільки не були оформлені позивачем, інші документи, пов`язані з будівництвом  не є втрачені позивачем, з огляду на те, що він посилається на такі документи як на підставу для виникнення у нього права власності у зв`язку з завершенням будівництва, а відтак належить дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог згідно ст. 392 Цивільного кодексу України.
Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норм матеріального права (ст. 392 Цивільного кодексу України), колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду про задоволення позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оскаржуване рішення від 01.08.2019 підлягає скасуванню повністю, апеляційна скарга - частковому задоволенню, належить прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості та скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 24.04.2012 в цій же частині.
Відповідно до ст. 129 ГПК України підлягають розподілу судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги (1275,98 грн) та за подання касаційної скарги (1701,30 грн), всього 2977,28 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 272, п. 2, 7 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №  27/193 скасувати.
3. Прийняти нове рішення.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" (ідентифікаційний код  32284441; 14000, м. Чернігів, вул. Київське шосе, 3) права власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня - № 3 загальною площею 16,2 кв. м.
4. Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2012 у справі № 27/193 в частині залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2011 про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" права власності на машино-місце в автопаркінгу по АДРЕСА_1: в підвалі першого рівня - № 3 загальною площею 16,2 кв. м.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів" (ідентифікаційний код  32284441; 14000, м. Чернігів, вул. Київське шосе, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) 2977,28 грн витрат по сплаті судового збору. 
6. Видачу відповідного наказу на примусове виконання пункту 5 даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений та підписаний 02.07.2020. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Сотніков 

Судді                                                                                Б.М. Грек

                                                                                В.О. Пантелієнко