Ухвала
Іменем України 
31 серпня 2020р.
м. Київ
Справа № 723/571/20
Провадження № 51-4070 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020260150000007,
встановив:
 
За вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2020  року
 
ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Чернівці, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу:
вироком Шевченківського районного суду м.  Чернівці від 13 квітня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту; вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2020 року за ч.  3 ст. 185, ст.  69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1  рік 6 місяців,
 
засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5  років без конфіскації майна.
 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21  лютого 2020 року у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, більш суворим за даним вироком остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5  років без конфіскації майна 
 
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 03  січня 2020 року близько 12:30 год., будучи судимим 13 квітня 2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України, діючи умисно, протиправно, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля «FordTransit Connect», номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_6 та знаходився на неогородженій ділянці біля недобудованого будинку молитви у с. Снячі Сторожинецького району Чернівецької області, скориставшись відсутністю власника автомобіля, шляхом вільного доступу, відчинивши незамкнені двері, завів двигун автомобіля наявним у замку запалення ключем, після чого виїхав на вказаному автомобілі за межі даного населеного пункту.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Свої вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання ОСОБА_5 не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування заподіяних збитків. Вказує на те, що потерпілий не наполягав на призначенні йому покарання, яке пов`язане з позбавленням волі. Зазначає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст.  404 КПК України, належним чином не розглянув апеляційну скаргу, не дослідив повторно обставин, досліджених судом першої інстанції не повністю та з порушенням й безпідставно не задовольнив вимоги щодо призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за яку ОСОБА_5 засуджено.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у чиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
Положеннями ст. 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, думку потерпілого, який будь-яких претензій до засудженого не має. Обставинами, які пом`якшують покарання засудженого, суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин що обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, місцевий суд дійшов висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст.  69 КК України, оскільки наявні пом`якшуючі обставини не свідчать про істотне зниження суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який, будучи неодноразово судимим за умисні злочини, на шлях виправлення не став та вчинив новий тяжкий умисний злочин. Разом з тим, врахувавши ці пом`якшуючі обставини призначив йому покарання в мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 289 КК України та визначив остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим, строком у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами, належним чином перевірив викладені у них доводи, відповідно до ст. 404 КПК України, які за своїм змістом аналогічні доводам наведеним у касаційній скарзі захисника, визнав їх необґрунтованими і зазначив в  ухвалі відповідні мотиви та підстави прийнятого рішення. З таким висновком погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною, мотивованою та обгрунтованою.
З огляду на викладене, призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а отже підстав вважати, що воно є несправедливим внаслідок суворості, як на цьому наполягає захисник, а також підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
 
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд
 
постановив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                ОСОБА_3