Справа № 163/570/20  Провадження №33/802/418/20 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
Категорія: ст. 472 МК України	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду - Денісов В.П.,
з участю представника митниці - Пікалюка М.С. ,
захисника Климович Т.Д.,
розглянувши апеляційну скаргу в.о. начальника Волинської митниці Держмитслужби Вісьтака І.Я. на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 20.05.2020 щодо ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

Даною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, на підставі ст.22 КУпАП за малозначністю і обмежитись усним зауваженням.
Провадження в справі закрито.
Тимчасово вилучені за протоколом про порушення митних правил в порядку ст.511 МК України 1 (один) годинник, 2 (дві) ігрові приставки, 5 (п`ять) мобільних телефонів, 1 (одні) навушники повернуто ОСОБА_2 для проведення митного оформлення відповідно до чинного законодавства.
Оскаржуваною постановою судді, ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він, прямуючи 04.02.2020 з Республіки Польща в Україну через митний пост "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби водієм рейсового автобуса "Неоплан", номерний знак НОМЕР_1 , не задекларував за встановленою формою 1 годинник, 2 ігрові приставки, 5 мобільних телефонів, 1 навушники загальною вартістю 17 100 гривень, що знаходились в багажному відділенні автобуса серед багажу пасажирів і були виявлені під час митного контролю, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.
У поданій апеляційній скарзі в.о. начальника митниці просить постанову судді скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати ОСОБА_2 визнати винним у порушенні митних правил, передбачених ст.472 МК України та накласти на нього стягнення в межах санкції цієї статті, а також стягнути витрати митного у цій справі за зберігання товару. Вважає, що місцевим судом не враховано, що санкція ст. 472 МК України передбачає накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, а саме, 52050,00 гривень, що є значною сумою, з конфіскацією безпосереднього предмета правопорушення. З позиції Волинської митниці застосоване місцевим судом стягнення є надто м`яким і не відповідає вчиненому правопорушенню.
Заслухавши думку представника Волинської митниці Держмитслужби Пікалюка М.С., який підтримав подану апеляцію і просив її задовольнити, скасувавши постанову судді та постановивши нову, пояснення захисника Климович Т.Д., яка заперечила апеляцію і просила постанову судді залишити без змін, дослідивши матеріали вищевказаної справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст.489 МК України, при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
При прийнятті рішення обставини справи досліджено повно та об`єктивно, винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення повністю підтверджена його поясненнями в суді, показанням в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та матеріалами справи: протоколом про порушення митних правил, митною декларацією та письмовими поясненнями порушника та іншого водія автобуса ОСОБА_4 , контрольним талоном, актом про проведення митного огляду транспортного засобу, службовою запискою, висновком експерта.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, не оспорюється й в апеляційній скарзі в.о. начальника митниці.
Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням. При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
Розглядаючи справу, місцевий суд повно з`ясував всі обставини, які надавали підстави для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення.
Зокрема, суд врахував, те що ОСОБА_2 вперше притягується до відповідальності за порушення митних правил і щиро кається у вчиненому, про що свідчать пояснення під час складення протоколу, в яких він визнав свою вину у скоєному. ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставини, що обтяжують його відповідальність, відсутні. 
Відповідно до висновку судового експерта Волинської торгово - промислової палати № 0-12 від 08.05.2020 у цій справі вартість товару з врахуванням їх ввезення з-за кордону і вилучення до митного оформлення вилученого товару, безпосередніх предметів протоколу про порушення митних правил, з врахуванням споживчих властивостей та якісних характеристик станом на 04.02.2020 становить 17 100,00 (сімнадцять тисяч сто) гривень (а.с.43-51).
Таким чином, доводи апеляційної скарги в.о. начальника митниці про вартість предметів порушення митних правил на загальну суму 52050,00 гривень, є безпідставними так як не ґрунтуються на матеріалах справи.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про стягнення необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі. Суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто, чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Крім того, Суд звертає увагу, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.
Аналіз доказів і встановлених фактичних обставин справи (мотиви вчиненого правопорушення; асортимент, кількість і вартість незадекларованих товарів; сукупність пом`якшуючих відповідальність обставин та відомостей про особу порушника) свідчать про те, що від дій ОСОБА_2 тяжкі шкідливі для держави наслідки не настали та не могли настати.
З огляду на зазначені обставини та практику Європейського Суду з прав людини вбачаються підстави для висновку, що накладення стягнення у вигляді штрафу і конфіскації товарів, що передбачено санкцією ст.472 МК України як безальтернативне стягнення, в даному випадку буде порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".
Отже, вчинені ОСОБА_2 дії є малозначними, а накладення на нього стягнення не відповідатиме суспільній шкідливості вчиненого.
Апеляційна скарга не містить вмотивованих доводів спростування висновків місцевого суду.
Виходячи з наведеного, вважаю, що місцевий суд підставно звільнив ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу в.о. начальника Волинської митниці Держмитслужби Вісьтака І.Я. - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду від 20.05.2020 щодо ОСОБА_2  - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду                 В.П. Денісов