ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5490/20 Справа № 199/5638/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року по справі за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
01 серпня 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Просило стягнути із ОСОБА_1 суму завданої майнової шкоди у розмірі 24 355,47 грн., а також стягнути судові витрати (а.с.1-3).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року моторному (транспортному) страховому бюро України у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу — відмовлено (а.с.152-153). 
Не погодившись з рішенням суду, МТСБУ подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги МТСБУ (а.с.160-161). 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, в порушення норми ст. 95 ЦПК України, прийняв до уваги доказ, який у Відповідача в оригіналі відсутній. Зазначає, що наданий відповідачем поліс №АЕ/5490554 від 08.09.2015 р. щодо страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу автомобіля “Шевроле Авео”, не відповідає Розділу 1 Інструкції про порядок заповнення бланку полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 р. №558. Вказаний поліс було викрадено та використано відповідачем.
В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, що 10.07.2016 року з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Шевролет Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .
Вина ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.08.2016 року (а.с.18).
МТСБУ сплатило на користь уповноваженої особи (за довіреністю) – ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 24355,46 грн.(а.с.42), оскільки відповідно до роздруківки із сайту МТСБУ дані щодо наявності чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 , станом на час скоєння ДТП була відсутня (а.с.17).
Згідно з Полісом №АЕ НОМЕР_3 5490554 від 08.09.2015 року автотранспортний засіб «Шевролет Авео» був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» ОСОБА_4 , яка була попередньою власницею транспортного засобу. Строк дії зазначеного страхового полісу із 09.09.2015 року до 08.09.2016 року, з лімітом відповідальності в 100000 грн., франшиза - 1000 грн.
Ідентифікаційний номер (VIN код) застрахованого транспортного засобу за Полісом № НОМЕР_4 від 08.09.2015 року співпадає з ідентифікаційним номером транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 , що дає підстави вважати, що вказаний Поліс стосується саме вказаного автомобіля.
Відповідно до листа ПрАТ «Київський страховий дім»: «Страховиком під час перевірки було встановлено, що зазначений поліс серії НОМЕР_4 був вкрадений, підтверджується повідомленням Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Даний поліс визначений страховиком як втрачений, а транспортний засіб «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 є незабезпеченим» (а.с.98).
ОСОБА_1 повідомив страхову компанію про настання пригоди, яка може бути страховим випадком, що також підтверджує у своєму листі ПрАт «Київський Страховий дім» (а.с.85,98).
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та безпідставності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з ч.2 ст. 22 вищезазначеного Закону України у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з п.20.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.
Відповідно до п. 33.11.4 вищезазначеного Закону України у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язани невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 повідомив страхову компанію про настання пригоди, яка може бути страховим випадком, що також підтверджує у своєму листі ПрАт «Київський Страховий дім» (а.с.85,98).
Відповідно до п. 1.3 Положення «Про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», затвердженої Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року №566, база даних МТСБУ - єдина централізована база даних МТСБУ щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п. 2.1.1. вищезазначеного Положення страховики - члени МТСБУ в обов`язковому порядку здійснюють збір та постачання до бази даних МТСБУ такої інформації за формою, встановленою додатком до цього Положення , зокрема відомостей про втрачені, зіпсовані та знищені бланки полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що із наданих позивачем доказів не встановлено, коли саме були внесені відомості до Централізованої бази з приводу втрати полісу № НОМЕР_4 , оскільки роздруківка із сайту МТСБУ належним доказом бути не може.
Окрім цього, матеріали справи не містять доказів дати чи періоду викрадення страхового полісу саме відповідачем чи попереднім власником автомобіля ОСОБА_4 ; не зазначено коли, ким та за яких обставин даний поліс викрадений; коли страхова компанія зверталася до органів поліції; результати такого звернення. Також відсутні докази того, що з часу викрадення полісу до часу настання страхової події про факт викрадення полісу ці обставини були відомі відповідачу ОСОБА_1 , оскільки, як вбачається з матеріалів справи, про викрадення полісу йому було повідомлено уже після дорожньо-транспортної пригоди та направлення ОСОБА_1 заяви про подію, що може бути страховою.
Крім того, позивачем не надано доказів, коли саме були внесені відомості до Централізованої бази з приводу втрати полісу № НОМЕР_4 , оскільки роздруківка з сайту МТСБУ належним доказом бути не може, бо таких даних вона не містить.
Посилання апелянта, що суд першої інстанції, в порушення норми ст. 95 ЦПК України, прийняв до уваги доказ, який у Відповідача в оригіналі відсутній, спростовується матеріалами справи, зокрема оригіналом полісу №АЕ/5490554 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.149).
Посилання апелянта на невідповідність полісу Інструкції про порядок заповнення бланку полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 р. №558, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки страхувальник не несе відповідальність за порушення страховиком порядку оформлення договорів страхування відповідно до Типової Інструкції по заповненню бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка, затвердженого розпорядженням.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки відсутні докази недійсності полісу АЕ/5490554, то він є чинним.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу моторного (транспортного) страхового бюро України – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 29 липня 2020 року.

Судді: