ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/16912/16
адміністративне провадження № К/9901/6296/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу 

за позовом приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року (прийняту у складі головуючого судді- Келеберди В.І., суддів Данилишина В.М., Качура І.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого Лічевецького І.О., суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.)

УСТАНОВИВ:
I. Суть спору.

1. ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі відповідач ) у якому просило визнати протиправною бездіяльності щодо невиконання платіжних доручень №4963 від 02.08.2016 та №5187 від 03.08.2016 про перерахування грошових коштів в сумі 11 809 876,22 грн на поточний рахунок позивача та зобов`язати виконати платіжні доручення   №4963 від 02.08.2016 та №5187 від 03.08.2016 про перерахування грошових коштів в сумі 11 809 876,22 грн на поточний рахунок позивача.
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є стягувачем у виконавчому провадження№51760865, в ході примусового виконання якого грошові кошти в сумі 11 809 876,22 грн було стягнуто з боржника та перераховано на рахунок Міністерства юстиції України. Проте в порушення Порядку казначейського обслуговування небюджетних рахунків клієнтів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.07.2014 №770 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.08.2014 №928/25705 відповідачем повернуто без виконання зазначені платіжні доручення про перерахуванням коштів у вказаній сумі на рахунок позивача. Крім того, позивач вказує, що на нього не поширюється дія постанови Національного банку України від 06.08.2014 №466 «Про призупинення фінансових операцій» оскільки позивач фактично знаходиться у м. Києві та рахунок на якій необхідно перерахувати кошти відкритий у відділенні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві.
2.1. Окрім цього, позивач вказав на те, що на нього не поширюється дія постанови Національного банку України від 06.08.2014 №466 «Про призупинення фінансових операцій» оскільки позивач фактично знаходиться у м. Києві та рахунок на якій необхідно перерахувати кошти відкритий у відділенні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві.

ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення.

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року позов задоволено.
3.1. Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання платіжних доручень Міністерства юстиції України №4963 від 02.08.2016 та №5187 від 03.08.2016 про перерахування грошових коштів в сумі 11 809 876,22 грн. на поточний рахунок ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська». Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати платіжні доручення №4963 від 02.08.2016 та №5187 від 03.08.2016 про перерахування грошових коштів в сумі 11 809 876,22 грн. на поточний банківський рахунок ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805 (м. Київ)..
4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до пункту 1.2 Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26 червня 2003 р. N 242 та чинної на момент виникнення спірних правовідносин, депозитні рахунки - рахунки, які відкриваються в органах Державного казначейства та/або установах банків за коштами, які отримали бюджетні установи в тимчасове зберігання згідно з законодавством (без права користування цими коштами, що перебувають на цих рахунках) і з настанням належних умов належать поверненню або перерахуванню за призначенням.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції.

5. У поданій касаційній скарзі Відповідач із посиланням на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове рішення, яким  відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
6. Відповідач у своїй касаційній скарзі зазначає, що судом апеляційної інстанції не повно, не всебічно та не об`єктивно досліджено обставини справи.
7. Указує, що відповідно до даних інформаційного ресурсу SMIDA.gov.ua інформація про емітента ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» юридична адреса зазначена Донецька обл., м. Єнакієве, м. Вуглегірськ, вул. Тімірязєва. 20а, при цьому Міністерство вугільної промисловості України є власником 41% від загальної кількості акцій позивача. 
7.1. Також, відповідач зазначає про те, що пунктом 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 595, передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади, у зв`язку з чим Казначейством було тимчасово призупинено перерахування по платіжним дорученням № 4963 від 02.08.2016 та № 5187 від 03.08.2016 про перерахування грошових коштів на користь позивача.
8. Відзив на касаційну скаргу на адресу Верховного Суду не надходив.

ІV. Установлені судами фактичні обставини справи

9. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.05.2016 Господарським судом міста Києва у справі 3 910/20652/15 було видано Наказ про примусове виконання рішення суду, відповідно до якого стягнуто з боржника на користь ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» суму заборгованості в розмірі 11 809 876,22 грн.
10. На підставі вказаного Наказу відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 51760865.
11. У ході виконання зазначеного виконавчого провадження кошти в сумі 11 809 876,22 грн. були перераховані на депозитний рахунок Міністерства юстиції України.
12. Міністерством юстиції України до Державної казначейської служби України подані платіжні доручення №4963 від 02.08.2016 та №5187 від 03.08.2016 про перерахування грошових коштів в сумі 11 809 876,22 грн. на поточний рахунок позивача НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805 (м. Київ).
13. Листом від 30.09.2016 № 13-08/93-14768, Державна казначейська служба України повідомила позивача про залишення без виконання вказаних платіжних доручень, оскільки ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» зареєстрований у м.Вуглегірськ Бахмутського району Донецької області, що відповідно до переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
14. Листом від 13.10.2016 №3-08/41-17229 Державна казначейська служба України повідомила про отримання запитуваної інформації від Служби безпеки України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, ДП «Держвуглепостач», Державної фіскальної служби України щодо непричетності позивача до матеріального та фінансового забезпечення самопроголошених органів ДНР та ЛНР. Проте враховуючи, що позивач протягом року податків до державного та місцевого бюджетів не сплачує, що свідчить про відсутність господарської діяльності, отже Державна казначейська служба України повідомила про звернення до Прем`єр-Міністра України для здійснення контролю щодо перерахування вказаних коштів позивачу.
15. Уважаючи протиправною бездіяльність щодо невиконання платіжних доручень, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

V. Оцінка Верховного Суду

16 Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАСУ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII).
19. Відповідно до статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.
20. Відповідно до підпункту 12.1-12.2 пункту. 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (далі - Інструкція № 512), органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках. Розрахунки з таких рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС.
21. Положеннями підпункту 13.11 пункту 13 Інструкції № 512 при надходженні коштів на депозитний рахунок органу ДВС особа, відповідальна за ведення книги, повинна не пізніше наступного робочого дня повідомити начальника органу ДВС, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу ДВС на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис «ознайомлений», підпис та дату ознайомлення. Після цього не пізніше наступного робочого дня особа, відповідальна за ведення книги, повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис.
22. Приписами підпункту 13.13-13.14 пункту 13 Інструкції № 512 закріплено, що після цього не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу ДВС із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу ДВС. Указане розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається особі, відповідальній за ведення книги обліку депозитних сум, копія залишається у виконавчому провадженні. Копії платіжних доручень (реєстри до платіжних доручень) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.
23. Відповідно до підпункту 13.15, 13.18, 13.21 пункту 13 Інструкції № 512 підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється особою, відповідальною за ведення книги, не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня отримання розпорядження державного виконавця. При перерахуванні коштів, які належать стягувачу - юридичній особі, списання коштів з відповідних рахунків органу ДВС здійснюється на підставі платіжних доручень. Платіжне доручення підписується керівником органу ДВС та особою, яка уповноважена на ведення відповідного рахунку органу ДВС.
24. Згідно статті восьмої Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів.
25. Приписами пункту 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, розрахункові документи (документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача), що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.
26. Пунктом 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті, передбачено, що банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується.
27. Відповідно до пункту 1.2 Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26 червня 2003 р. № 242 та чинної на момент виникнення спірних правовідносин, депозитні рахунки - рахунки, які відкриваються в органах Державного казначейства та/або установах банків за коштами, які отримали бюджетні установи в тимчасове зберігання згідно з законодавством (без права користування цими коштами, що перебувають на цих рахунках) і з настанням належних умов належать поверненню або перерахуванню за призначенням.
28. Зважаючи на наведені правові положення, колегія суддів дійшла висновку, що Державна казначейська служба України всупереч вимогам Інструкції № 22 та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів і Україні», не вчинило жодних дій щодо виконання платіжних доручень, поданих з дотриманням всіх необхідних вимог, та перерахування на рахунок позивача у відповідні строки грошових коштів.
30. Доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій Указу Президента України від 24 вересня 2014 року № 744/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 серпня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо захисту України та зміцнення її обороноздатності» та постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населення та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» не підлягають врахуванню з огляду на таке.
31. Указом Президента України від 24 вересня 2014 року № 744/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 серпня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо захисту України та зміцнення її обороноздатності», якою визначено основні стратегічні напрямки реалізації органами виконавчої влади політики у сфері національної безпеки і оборони забезпечення готовності сектору безпеки і оборони, економіки та суспільства до відбиття агресії проти України, визначено пріоритетним національним інтересом України у сфері зовнішньоекономічної діяльності у 2014 року та наступних роках детальний розвиток відносин стратегічного партнерства України з США, ЄС та НАТО, доручено Кабінету Міністрів України, Міністерству закордонних справ України, Міністерству внутрішніх справ разом із службою безпеки України вжити відповідних заходів, перелік яких наведено у цьому рішенні.
32. Зі змісту Указу Президента України від 24 вересня 2014 року № 744/2014 слідує, що будь-яких законодавчих заборон щодо здійснення перерахування коштів за спожиту електроенергію на користь юридичних осіб, які зареєстровані на непідконтрольній українській владі території та які здійснюють постачання електроенергії на такі території для Державної казначейської служби не встановлено.
33. Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих і органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок).
34. Пунктом 2 Тимчасового порядку визначено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.
35. Водночас, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі № 826/18826/14, визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окреми підприємтсвам і організаціям Донецької і Луганської області областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595.
36. За результатами касаційного провадження постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року № 826/18826/14 залишені без змін.
37. Верховний Суд наголошує, що законодавча неврегульованість питання щодо здійснення перерахування коштів за платіжними дорученнями з товариством, яке не було перереєстроване на підконтрольній українській владі території та наявність у Казначейській службі доручень та листів будь-яких державних органів, які містять заборону на здійснення перерахування коштів за платіжними дорученнями, не може бути належною підставою для відмови у проведенні перерахування коштів.
38. Крім того колегія суддів звертає увагу, що кошти перераховуються на рахунок підприємства, який відкритий в українському банку.
39. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції, про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання платіжних доручень №4963 від 02.08.2016 та №5187 від 03.08.2016 про перерахування грошових коштів в сумі 11 809 876,22 грн. на поточний рахунок позивача та, як наслідок, зобов`язання виконати платіжні доручення №4963 від 02.08.2016 та №5187 від 03.08.2016 про перерахування грошових коштів в сумі 11 809 876,22 грн. на поточний рахунок позивача
40. У зв`язку з цим доводи касаційної скарги щодо зазначених обставин є необґрунтованими, вони лише зводяться до суб`єктивної переоцінки відповідачем встановлених судами фактичних обставин справи та його власного бачення застосування норм чинного законодавства України. Безпідставність таких доводів встановлена під час касаційного розгляду справи.
41. Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
42. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
43. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
44. Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому в задоволенні касаційної скарги Управління слід відмовити.
45. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
46. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
47. З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
VІ. Судові витрати
48. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасником справи, на користь якого ухвалено судове рішення, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
49. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у  цій справі залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач                                                                                О.О. Шишов 

Судді                                                                                                  І.В. Дашутін

                                                                                                  М.М. Яковенко