ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Заічко О.В.
08 липня 2020 р.	Справа № 520/10053/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 
встановила:
26.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі – Східне регіональне управління ДПС України), які полягають у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – постанова КМУ № 704) при обчисленні, починаючи з 01.03.2018 року по 14.09.2018 року включно, розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України від 07.12.2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (далі – Закон № 2246-VІІІ) на 01.01.2018 року;
- зобов`язати Східне регіональне управління ДПС України вчинити дії щодо перерахунку, починаючи з 01.03.2018 року по 14.09.2018 року включно, розміру його посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Східне регіональне управління ДПС України сплатити йому недоплачені суми грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 14.09.2018 року включно, з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704 з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року;
- зобов`язати Східне регіональне управління ДПС України вчинити дії щодо перерахунку розміру його одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби, які були виплачені при звільненні зі служби, з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року;
- зобов`язати Східне регіональне управління ДПС України сплатити йому недоплачену суму одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби, яка була виплачена при звільненні зі служби, з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року. 
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що  відповідачем протиправно не застосовано пункт 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704 при обчисленні розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 року. 
Так, згідно приписів ст.ст. 7, 8 Закону № 2246-VІІІ, станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1.762 грн., а мінімальна заробітна плата – 3.723 грн., тому 50% мінімальна заробітна плата складала 1.861,50 грн. Таким чином, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням, повинен бути 1.861,50 грн. Отже, розмір його посадового окладу повинен становити з округленням 1.861,50 х 3,20 = 5.960 грн., а розмір окладу за спеціальним званням – 1.861,50 х 0,76 = 1.410 грн., натомість, відповідачем визначено 5.640 грн. та 1.340грн. відповідно.
Окрім того, у відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-ХІІ), Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558 (далі – Інструкція № 558), при звільненні зі служби йому виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби. Однак, розрахунок сум, які виплачені, також здійснений без врахування пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704, тобто без перерахунку посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначив, що у відповідності до п. 4 постанови КМУ № 704, з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – постанова КМУ № 103), розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. 
При цьому, щодо застосування пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 вказує, що примітка, за загальним правилом, як складова частина нормативно-правового акту, не може містити в собі нормативних положень, тому застосуванню підлягають саме положення основної норми постанови КМУ № 704.
Крім того, на підтвердження правомірності врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення розміру окладу за військовим званням військовослужбовцям відповідач зазначив, що такий розрахунок передбачений спеціальним законодавством, а саме Інструкцією № 588, та Схемою тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, його територіального органу та Управління інформації, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2018 року № 169.
Крім іншого, вказує, що приміткою, на яку посилається позивач, не передбачено застосування мінімальної заробітної плати саме у місячному розмірі, а також те, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року (рішення у повному обсязі складено 09.12.2019 року) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.
Так, судовим рішенням   визнано протиправними дії Східного регіонального управління ДПС України, які полягають у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704 при обчисленні ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 року по 14.09.2018 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого   Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року.
Східне регіональне управління ДПС України зобов`язано:
- вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 року по 14.09.2018 року включно, розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;
- сплатити ОСОБА_1 недоплачені   суми грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 14.09.2018 року включно, з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704 з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року;
- вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби, які були виплачені ОСОБА_1 при звільненні зі служби, з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року
- сплатити ОСОБА_1 недоплачену суму одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби, яка була виплачена ОСОБА_1 при звільненні зі служби, з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом № 2246-VІІІ на 01.01.2018 року.
Висновок суду вмотивований тим, що у спірних правовідносинах при визначенні розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням необхідно застосовувати саме 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 року з множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, оскільки в примітці 1 Додатку 1 та примітці Додатку 14 про це прямо вказано, а п. 4 постанови КМУ № 704, у редакції постанови КМУ № 103, на яку посилається відповідач, не містить в собі нормативних застережень відносно неврахування вищевказаних приміток.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач фактично посилається на наведеним ним у заявах по суті в суді першої інстанції, та просить залишити апеляційну скаргу Східного регіонального управління ДПС України без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін. 
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на військовій службі в органах Держприкордонслужби на посаді старшого офіцера відділу по роботі з іноземцями та адміністративного  провадження штабу.
Як убачається з наказу від 14.09.2018 року № 430-ОС, наказом начальника Східного регіонального управління ДПС України від 13.09.2018 року № 247-ОС позивача звільнено з військової служби  за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» /а.с. 8/.
Наказом начальника Східного регіонального управління ДПС України від 14.09.2018 року № 430-ОС позивача виключено зі списків Східного регіонального управління ДПС України та з усіх видів забезпечення /а.с. 8/.
Як убачається із грошового атестату та особистої картки грошового забезпечення за 2018 рік за посадою, яку обіймав позивач, йому встановлено посадовий оклад у розмірі 5.640 грн., оклад за військовим званням 1.340 грн., а також  виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 74.179,93 грн. /а.с. 9, 10/.
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог позивача ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 4 постанови КМУ № 704 (в редакції, що була чинною до 24.02.2018 року) розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою КМУ № 103, що набрала законної сили 24.02.2018 року, пункт 4 постанови КМУ № 704 викладено в наступній редакції: 
«Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 49).
Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України є нормативно-правовим актом Уряду України.
Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права.
Іншими словами, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права.
Приходячи до висновку про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, Примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується. Тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку – п. 4 постанови КМУ № 704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.
Відповідно до пп. 2 п. 20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 року № 870, до    змісту     проекту     положення     або     іншого  нормативно-правового  акта,  який передбачається затвердити постановою, встановлюються такі вимоги: 2) стосовно структури проекту документа: < > - в окремих випадках  допускається,  як  виняток,  застосування примітки (зноски) без нормативних положень.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що Примітка, як складова частина нормативно-правового акту, не може містити в собі нормативних положень.
За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що Примітка у Додатку 1 та Додатку 14 постанови КМУ № 704 не може мати нормативного характеру, відтак, застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми постанови КМУ № 704 – пункт 4, яка має нормативний характер, тобто містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб.
Оскільки зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи вимоги апеляційної скарги Східного регіонального управління ДПС України, скасовує судове рішення та приймає нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Інші доводи і заперечення означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц   	
Постанова у повному обсязі складена і підписана 17 липня 2020 року.