ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/3007/20 пров. № А/857/8638/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І., 
з участю секретаря                                   Ратушної М.І.
представника відповідача                        Хирі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 30 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про  визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, - 

суддя в 1-й інстанції – Качур Р.П.,
час ухвалення рішення – 30.06.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – не вказано,

                                                       в с т а н о в и в :
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі – відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача у частині невиплати позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби; стягнення з відповідача середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.03.2019 року по 13.03.2020 року у сумі 148 452,32 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби. Стягнуто із відповідача на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.03.2019 року по 12.03.2020 року у сумі 154 645,04 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його зазначивши, що рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що на день звільнення позивача спору між ним та відповідачем щодо виплачених сум не було. Лише у серпні 2019 року позивач звернувся до суду щодо невиплати всіх сум грошового забезпечення, проте таке рішення суду було повністю виконане 13.03.2020 року, а тому підстав для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні немає. 
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладений в ній, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового розгляду, та, оскільки їх явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язкова, розгляд справи проведено за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач у період з 08.08.2003 року по 02.03.2019 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . На момент звільнення займав посаду інспектора прикордонної служби 1-категорії - фельдшера групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби «Амбуків» 1 категорії (тип Б).
Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.04.2015 року.
Згідно із витягом з наказу «По особовому складу» № 14-ос від 17.01.2019 року, виданим т.в.о. начальника 7 прикордонного загону (1 категорії) підполковником ОСОБА_2 , позивача, інспектора прикордонної служби 1-категорії - фельдшера групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Пархоменкове» (тип Б) відділу прикордонної служби «Амбуків» 1 категорії (тип Б) звільнено у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та направлено для зарахування на військовий облік до Володимир-Волинського ОРВК Волинської області.
Станом на момент звільнення із позивачем не проведено розрахунків щодо виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, передбаченої п.12 ч.1ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року у справі № 380/422/20 визнано протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 року по 02.03.2019 року та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.03.2019 року; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.07.2015 року по 02.03.2019 року; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.03.2019 року.
Відтак, виплату індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки відповідачем здійснено лише 13.03.2020 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року у справі № 380/422/20.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
В силу ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП  відповідальність.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, що підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Як підтверджується матеріалами справи, остаточний розрахунок з позивачем проведено 13.03.2020 року, що підтверджується випискою по картці/рахунку № НОМЕР_3 від 15.03.2020 року.
Проте, колегія суддів не погоджується з розрахунком суми середнього розміру грошового забезпечення, здійсненого судом першої інстанції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у порівнянні із визначеною сумою присудженої позивачу грошової компенсації (48543,92 грн.) розрахункову суму, яка є більшою за сто тисяч гривень не можна вважати співмірною, оскільки така значно перевищує суму такої компенсації.
Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
При вирішенні цього питання колегія суддів враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Згідно пункту 94.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».
Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ середньозважена облікова ставка за кредитами: з 03.03.2019 року по 25.04.2019 року - 18% річних; з 26.04.2019 року по 18.07.2019 року -  17,5% річних, з 19.07.2019 року по 05.09.2019 року – 17% річних, з 06.09.2019 року по 24.10.2019 року – 16,5% річних, з 25.10.2019 року по 12.12.2019 року – 15,5% річних, з 13.12.2019 року по 30.01.2020 року – 13,5% річних, з 31.01.2020 року по 12.03.2020 року – 11% річних.
З огляду на обсяг несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 8218,48 грн.
Розрахунок:
1) 18% річних/365 днів року=0,05% ставка за кредитом один календарний день;
(сума боргу за період з 03.03.2019 року по 25.04.2019 року (54 дні) в розмірі 48543,92 грн х 0,05%) х 54 дні = 1310,69 грн.
2) 17,5% річних/365 днів року=0,05% ставка за кредитом один календарний день;
(сума боргу за період з 26.04.2019 року по 18.07.2019 року (84 дні) в розмірі 48543,92 грн х 0,05%) х 84 дні = 2038,84 грн.
3) 17% річних/365 днів року=0,05% ставка за кредитом один календарний день;
(сума боргу за період з 19.07.2019 року по 05.09.2019 року (48 днів) в розмірі 48543,92 грн х 0,05%) х 48 днів = 1165,05 грн.
4) 16,5% річних/365 днів року=0,05% ставка за кредитом один календарний день;
(сума боргу за період з 06.09.2019 року по 24.10.2019 року (49 днів) в розмірі 48543,92 грн х 0,05%) х 49 днів = 1189,33 грн.
5) 15,5% річних/365 днів року=0,04% ставка за кредитом один календарний день;
(сума боргу за період з 25.10.2019 року по 12.12.2019 року (49 днів) в розмірі 48543,92 грн х 0,04%) х 49 днів = 951,46 грн.
6) 13,5% річних/365 днів року=0,04% ставка за кредитом один календарний день;
(сума боргу за період з 13.12.2019 року по 30.01.2020 року (49 днів) в розмірі 48543,92 грн х 0,04%) х 49 днів = 951,46 грн.
7) 11% річних/366 днів року=0,03% ставка за кредитом один календарний день;
(сума боргу за період з 31.01.2020 року по 12.03.2020 року (42 дні) в розмірі 48543,92 грн х 0,03%) х 42 дні = 611,65 грн.
Загальна сума розміру ймовірних майнових втрат 8218,48 грн.
За таких обставин, сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який, на переконання колегії суддів, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить 8218,48 грн з врахуванням критеріїв співмірності за період з 03.03.2019 року по 13.03.2020 року.
Зважаючи на розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції з огляду на приведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 8218,48 грн.
Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог про стягнення за ст. 117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 8218,48 грн.
Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст.ст. 308,310,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі 380/3007/20 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.03.2019 року по 13.03.2020 року в сумі 8218 (вісім тисяч двісті вісімнадцять) гривень 48 (сорок вісім) копійок».
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними ст.328  КАС України  протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 01 жовтня 2020 року