ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2089/19                                        Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 року                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів                              Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.
за участю секретаря Скидан С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року
у справі №640/2089/19 (розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін)
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна»
до відповідача Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 
про визнання протиправними та скасування  податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А :
У лютому 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просить суд: 
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.01.2019 року № 0000031409 за платежем податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, код платежу 14070100, на суму 18493,79 грн, з яких за податковим зобов`язанням збільшено на 12329,19 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) нараховано 6164,60 грн, прийняте Офісом великих платників податків ДФС відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСК Україна"; 
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.01.2019 року № 0000061409 за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, код платежу 15010100, на суму 92468,79 грн, з яких за податковим зобов`язанням збільшено на 61645,86 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) нараховано 30822,93 грн, прийняте Офісом великих платників податків ДФС відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем проведено перевірку з порушенням правил предметності та підставності, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення, як наслідок, прийняті протиправно. Також зауважено, що висновки за наслідком перевірки щодо неправильної класифікації товарів та необхідності їх класифікації за товарною позицією 8306 УКТ ЗЕД, ставка ввізного мита за якою становить 10% (порівняно з 5% за товарною позицією 7323) не відповідають дійсності, оскільки митне оформлення було здійснено на підставі належних та достатніх документів. Отже, донарахування податку на додану вартість та мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, є протиправним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» - задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.01.2019 року №0000031409 за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, код платежу 14070100 на суму 18493,79 (вісімнадцять тисяч чотириста дев`яносто три гривні 79 коп.) гривень, з яких за податковим зобов`язанням збільшено на 12329,19 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) нараховано 6164,60 гривень, прийняте Офісом великих платників податків ДФС відносно товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСК Україна" (код СДРПОУ 37642136).
Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.01.2019 року № 0000061409 за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, код платежу 15010100, на суму 92468 (дев`яносто дві тисячі чотириста шістдесят вісім) гривень 79 коп., з яких за податковим зобов`язанням збільшено на 61645,86 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) нараховано 30822,93 грн, прийняте Офісом великих платників податків ДФС відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСК Україна" (код СДРПОУ 37642136).
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що перевірка проведена контролюючим органом у відповідності до вимог законодавства, під час якої встановлено, що позивачем порушено Закон України від 19.09.2013 року №584-УІІ "Про митний тариф України", підпункт "г" пункту 5 часини 8 статті 257 МК України щодо невірної класифікації товарів (замість товарної підкатегорії 8306 29 00 00 - ставка ввізного мита - 10%, застосовано товарну під категорію 7323 99 00 00 - ставка ввізного мита - 5%), що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 61872,18 грн; пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму ввізного мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 12374,74 грн.
Крім того, апелянтом заявлено клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Київську митницю Держмитслужби. Колегія суддів відхиляє дане клопотання, оскільки залучення співвідповідача допустимо лише під час розгляду справи у суді першої інстанції, згідно статті 48 КАС України, а відповідача на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не ліквідовано.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення суду просить залишити без змін.
В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі та просив відмовити відповідачу.
Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу просив закрити провадження у справі, оскільки з апеляційною скаргою звернувся не належний апелянт, колегія суддів відхиляє даний довід, оскільки статтею 293 КАС України передбачено, що з апеляційною скаргою може звернутися будь-яка особа. Обставин для закриття апеляційного провадження колегією суддів не вбачається. 
У відповідності до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Співробітниками Офісу великих платників податків ДФС проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСК Україна" з питань правильності класифікації згідно із УКТ ЗЕД товарів за товарною підкатегорією 7323 99 00 00, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями в період з 11.02.2016 року по 05.11.2018 рік. За результатом перевірки складено акт від 11.12.2018 року № н69/18/28-10-14-09/0037642136 (надалі - Акт перевірки).
В акті перевірки встановлено наступні порушення: Закону України від 19.09.2013 року №584-УІІ "Про митний тариф України", підпункт "г" пункту 5 часини 8 статті 257 МК України щодо невірної класифікації товарів (замість товарної підкатегорії 8306 29 00 00 - ставка ввізного мита - 10%, застосовано товарну під категорію 7323 99 00 00 - ставка ввізного мита - 5%), що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 61872,18 грн; пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму ввізного мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 12374,74 грн.
На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: від 03.01.2019 року № 0000031409 за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, код платежу 14070100 на суму 18493,79 грн, з яких за податковим зобов`язанням збільшено на 12329,19 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) нараховано 6 164,60 грн; від 03.01.2019 року № 0000061409 за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, код платежу 15010100, на суму 92468,79 грн, з яких за податковим зобов`язанням збільшено на 61645,86 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) нараховано 30822,93 грн.
Позивач вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зміна чи різна практика підходів суб`єктів владних повноважень щодо вирішення певних питань, пов`язаних із митними процедурами, зокрема щодо визначенням коду товару за УКТ ЗЕД, свідчить про порушення принципу "належного урядування" та не може бути підставою для засування до суб`єкта господарювання, який добросовісно діяв згідно відомої йому практики митного органу, негативних наслідків майнового характеру.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 336 Митного кодексу України (надалі - МК України) митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Згідно частини першої, пункту 3 частини третьої статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.
Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.
Згідно частини четвертої статті 69 МК України у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.
Отже, у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів, органи доходів і зборів вправі здійснювати митний контроль шляхом проведення на підставі наказу документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.
Відповідно до пункту 34-1 статті 4 МК України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Пунктами 1, 7 Положення про Державну фіскальну службу України постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 передбачено, що Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску. 
ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.
Пунктом 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, затверджене наказом ДФС від 14.06.2018 року № 374, передбачено, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс великих платників) є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. Офіс великих платників є органом доходів і зборів. Згідно підпункту 4 пункту 4 Положення Офіс великих платників здійснює контроль за дотриманням митного законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДФС.
Наказом ДФС від 22.09.2016 року № 792 "Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи" делеговано повноваження проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи головним управлінням ДФС в областях, місті Києві та Офісу великих платників податків ДФС.
Отже, ДФС як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику здійснює свої повноваження не лише безпосередньо, а й через свої територіальні органи, яким є Офіс великих платників.
Таким чином, відповідач як територіальний орган ДФС є органом доходів і зборів та реалізує повноваження ДФС як центрального органу виконавчої влади. Тому, посилання позивача про відсутність у відповідача статусу органу доходів і зборів у розумінні МК та права здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних невиїзних перевірок, колегія суддів вважає помилковим. Жодних суперечностей у визначенні статусу відповідача як органу доходів і зборів норми МК та положення інших згаданих вище актів не містять.
Відповідно до статті 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД та характеристик товару, визначальних для його класифікації, які встановлюються за результатами вивчення технічної документації, паспортних даних на товар, товаросупровідних документів, результатів лабораторних досліджень конкретного товару, інформації про товар, розміщеної у відкритому доступі мережі Інтернет.
Відповідно до Правила 1 Основних правил інтерпретації назви розділів, груп та підгруп наводяться лише для зручності користування. Для юридичних цілей класифікація товарів проводиться виходячи з найменувань товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп, і якщо такі тексти назв та примітки не вимагають іншого відповідно до таких положень.
Згідно Правила 3 Основних правил інтерпретації у разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:
(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;
(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;
(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.
Правило 4 Основних правил інтерпретації визначає, що товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються.
В силу Правила 6 Основних правил інтерпретації для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.
Приймаючи оскаржувані рішення, відповідач наголошував на тому, що спірний товар "вироби побутові господарські металеві горщик для квітів" товариство оформлювало за кодом згідно з УКТ ЗЕД 7323 99 00 00 (ставка ввізного мита - 5%), який на думку податкового органу має класифікуватись за 8306 29 00 00 (ставка ввізного мита - 10%).
Однак, 7323 99 00 00 УКТ ЗЕД класифікуються вироби з чорних металiв, а саме вироби столовi, кухоннi або iншi побутовi вироби та їх частини з чорних металiв; металева "шерсть"; мочалки для чищення кухонного посуду, подушечки для чищення або полiрування, рукавички та аналогiчнi вироби з інших чорних металiв, що не входять до попередніх груп 7323 9.
За кодом 8306 29 00 00 УКТ ЗЕД класифікуються інші вироби з недорогих металів, зокрема дзвони, гонги та аналогiчнi вироби неелектричнi з недорогоцiнних металiв; статуетки та iншi прикраси з недорогоцiнних металiв; рами для фотокарток, картин або аналогiчнi рами з недорогоцiнних металiв; дзеркала з інших недорогоцiнних металiв.
Згідно з пунктом 2.3. договору поставки від 30.03.2012 №2-JPL позивач замовляв протягом 2016-2018 років засобами електронного зв`язку в інформаційній системі JPL горщики для квітів, які є виробами побутовими господарськими металевими, 16 артикулів: горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 3988801, розмір 17*12*16 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 3928400, розмір 15*60*15 см; горщик для квітів, склад: металевий балконний вазон, арт. 3955500 розмір 14*16 см; горщик для квітів, склад сплав сталі та цинку, арт. 6403800, розмір 15*60*15 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 6400501, розмір 27*40*20 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 3952201, розмір 14*13 см; горщик для квітів, склад: сплав сталі та цинку арт. 6402700, розмір 37*17*25 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 6401500, розмір 17*12*16 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 6401900, розмір 24*46 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 6402570, розмір 15*50*15 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 6402560, розмір 16* 16 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 6402520, розмір 27*35 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 3955501, розмір 14*16 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал, арт. 6402580, розмір 22*55*70 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал арт. 1999703, розмір 30*30*44 см; горщик для квітів, склад: оцинкований метал арт. 3952100, розмір 60*16*16 см.
З наведених вище характеристик кодів 7323 99 00 00  та 8306 29 00 00 УКТ ЗЕД вбачається, що їх відмінність полягає у видах вироблених продуктів із недорогоцінних металів. Проте, відповідачем не наведено жодних належних та достовірних доказів того, що вид імпортованого позивачем товару має характеристики саме коду 8306 29 00 00 УКТ ЗЕД, а не зазначеного позивачем коду.
У даному випадку має місце ситуація, за якої митні та податкові органи мають різні підходи до класифікації спірного товару, що у даному випадку слугувало підставою для збільшення позивачу грошових зобов`язань та накладення штрафу вже після завершення митного оформлення.
Різний підхід до класифікації товару органами державної влади, які контролюють дотримання податкової та митної дисципліни на різних часових етапах, призводить до того, що законні на момент їх вчинення дії вважаються порушенням декларантом законодавства України за яке цей декларант повинен нести відповідальність, що, на переконання колегії суддів, є недопустимим.
Так, у пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).
Таким чином, на думку колегії суддів, зміна чи різна практика підходів суб`єктів владних повноважень щодо вирішення певних питань, пов`язаних із митними процедурами, зокрема щодо визначенням коду товару за УКТ ЗЕД, свідчить про порушення принципу "належного урядування" та не може бути підставою для засування до суб`єкта господарювання, який добросовісно діяв згідно відомої йому практики митного органу, негативних наслідків майнового характеру.
Ставлення під сумнів одним державним органом законних на час їх вчинення та легалізованих іншим державним органом дій платника податків є також порушенням принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийняття оскаржуваних рішень.
Разом з тим, правових підстав для зміни коду товару, який придбано позивачем судом апеляційної інстанції не вбачається, оскільки Товариство тривалий час закуповується один і той же товар.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, зазначених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.
Головуючий суддя:                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                           Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                              В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.