П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4181/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Петричкович А.І. 
          Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 
05 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Шидловського В.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  30 січня 2020 року (прийняте у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (далі - відповідач) про  скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
позивач в грудні 2019 року звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області  Козія Тараса Васильовича про стягнення виконавчого збору від 21.09.2018 за виконавчим провадженням № 56383610.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.01.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов  задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що фактично заборгованість була погашена 28.08.2018, і на цей момент діяла редакція ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 06.02.2018, якою передбачено, що  виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги існування іншої постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 54426, 71 гривень від 31.01.2019 за виконавчим провадженням № 56384069, щодо боржника ОСОБА_2 , яка погашала борг солідарно з позивачем, що може призвести до подвійного стягнення виконавчого збору.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що боржник (позивач) знаючи про наявні стягнення з його заробітної плати у зв`язку  із наявністю на виконанні  стосовно нього виконавчих документів та про арешт коштів не вживав жодних заходів щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат протягом року часу з моменту першого стягнення з його заробітної плати 05.12.2018 і до грудня 2019 року.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від14.02.2020 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Боровицький О. А., судді - Шидловського В. Б., Матохнюка Д. Б.
08.07.2020 прийнято розпорядження Сьомого апеляційного адміністративного суду №236 про здійснення повторного автоматизованого розподілу судді-доповідача у зв`язку з наданням творчої відпустки судді Боровицькому О. А. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020, здійсненого на підставі розпорядження №236 від 08.07.2020, у справі №560/4181/19 для розгляду визначено колегію суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у складі: Ватаманюк Р. В. (головуючий суддя), Шидловський В. Б., Матохнюк Д. Б. 
31 липня 2020 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про розгляд справи без участі представника відповідача.
05 серпня 2020 року позивачем подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну  скаргу необхідно задовольнити,  рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову  повністю з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини, постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2018 ВП №56383610 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козієм Тарасом Васильовичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №686/14048/16 виданого 12.01.2017 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення коштів з ОСОБА_1 в сумі 544267,13 гривень.
Згідно з постановою про арешт майна боржника від 23.05.2018 ВП №56383610 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козієм Тарасом Васильовичем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.06.2018 ВП №56383610 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козієм Тарасом Васильовичем встановлено, що боржником борг не сплачено, а боржник отримує доходи. Постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ "Пласт моулд" у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 598843,84 гривень.
Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2018 ВП №56383610 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козієм Тарасом Васильовичем встановлено, що згідно листа стягувача від 13.09.2018 борг сплачено. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачені. Постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження виділити в окреме провадження. Постановлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №686/14048/16 виданого 12.01.2017 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення коштів з ОСОБА_1 в сумі 544267,13 гривень, закінчити.
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.09.2018 ВП №57274195 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козієм Тарасом Васильовичем відкрито виконавче провадження з виконання постанови №56383610 виданої 21.09.2018 ІІ ВДВС м. Хмельницький про стягнення коштів в сумі 54 426,71 гривень.
Згідно з постановою про стягнення виконавчого збору від 21.09.2018 ВП № 56383610 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Козієм Тарасом Васильовичем  постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 54426, 71 гривень.
Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що постанова державного виконавця від 21.09.2018 ВП №56383610 є правомірною та відповідає вимогам Закону №1404-VIII, оскільки примусове виконання рішення суду по справі №686/14048/16-ц розпочато 18.05.2018, тобто до фактичного виконання позивачем рішення, яке фактично відбулося 28.08.2018, і про що було повідомлено відповідача листом ПАТ "УкрсСиббанк" (стягувач), який зареєстрований органом ДВС 13.09.2018.
Апеляційний суд не погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VІІІ).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 10 Закону № 1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч. 1  статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За приписами ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ  (в редакції на дату винесенння постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
03 липня 2018 року Верховною Радою прийнято Закон України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (дата набрання чинності 28.08.2018) згідно яким внесено зміни до Закону № 1404-VІІІ та  у ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінити словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".
Крім того, відповідно до ч. 3  ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Тобто, постанову про стягнення виконавчого збору, крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.
Разом з тим,  Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.
Згідно з положеннями п. 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Відповідно до п. 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.
Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Так, згідно з матеріалів справи заочним рішенням по справі № 686/14048/16 від 28.09.2016 за позовом ПАТ «УкрСиббанк»  до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11057939000 від 16.10.2006, було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 761, 89 доларів США (що в еквіваленті до національної  грошової одиниці України на момент винесення рішення становило 536268,70 грн.) 7998,43 грн. пені за прострочення сплати процентів та 7850, 07 грн. понесених судових витрат.
18 травня 2018 року постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №56383610 відповідачем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №686/14048/16 виданого 12.01.2017 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення коштів з ОСОБА_1 в сумі 544267,13 гривень.
Згідно з постановою про арешт майна боржника від 23.05.2018 ВП №56383610 відповідачем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.06.2018 ВП №56383610 відповідачем постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ "Пласт моулд" у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 598843,84 гривень.
При цьому, як слідує з довідки від 28.08.2018 про відсутність кредитної заборгованості по Договору про надання споживчого кредиту № 11057939000 від 08.08.2008 боржником ОСОБА_1  погашена заборгованість, що також підтверджується копією квитанції від 28.08.2018 № 40. У зв`язку із цим, відповідно до норм. ст. 39, ст. 43, ст. 45 Закону № 1404-VIII представником стягувача – ОСОБА_3 подана заява до відповідача про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його повним виконанням.   
Отже, заборгованість зазначена у виконавчому листі по справі № 686/14048/16 фактично погашена 28.08.2018.
При цьому, усі виконавчі  дії (відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника, звернення стягнення на доходи боржника) було вчинено державним виконавцем до 28.08.2018 – дати набрання чинності Законом України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», а тому у державного виконавця не було законних підстав виносити постанову про стягнення виконавчого збору відповідно до нової редакції ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII - виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. 
Як уже зазначалось, аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
 Крім того, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що виконавчий збір стягується із суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а не від загальної суми боргу.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, стягненню підлягає виконавчий збір в сумі 54426, 71 гривень, що становить 10 % від суми боргу що підлягала примусовому стягненню, однак відповідачем розмір виконавчого збору мав обраховуватись як 10 % від фактично стягнутої суми і саме з цієї суми має визначатись розмір виконавчого збору.
Отже, винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 54426, 71 гривень вказує на намагання відповідача стягнути з позивача збір, в тому числі і за кошти, які не були фактично стягнуті, повернуті стягувачу при примусовому виконанні рішення органами державної виконавчої служби.
Таких ж правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18.
Крім того, судом першої інстанції, не взято до уваги іншої постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 54426, 71 гривень від 31.01.2019 за виконавчим провадженням № 56384069, щодо боржника ОСОБА_2 , яка відповідно до вищезазначеного рішення по справі № 686/14048/16 від 28.09.2016 погашала борг солідарно з позивачем. 
Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до частин 1, 2, 4 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Таким чином, факт існування постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 54426, 71 гривень від 31.01.2019 за виконавчим провадженням № 56384069, щодо боржника ОСОБА_2  та оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 в сумі 54426, 71 гривень від 21.09.2018 за виконавчим провадженням № 56383610 може призвести до подвійного стягнення  виконавчого збору, що є неприпустимим. 
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, в прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, особливу важливість надано принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п.70 Рішення "Рисовський проти України" (Заява № 29979/04) від 20.10.2011).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).
У п.71 Рішення "Рисовський проти України" (Заява № 29979/04) від 20.10.2011 зазначено, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач приймаючи постанову від 21.09.2018 за виконавчим провадженням № 56383610 про стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 54426, 71 гривень  діяв всупереч Конституції України, Закону № 1404-VIII та з порушенням принципів задекларованих у Конвенції, щодо вільного володіння своїм майном, а тому з урахуванням принципу "належного урядування", оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат колегія суддів виходить з такого.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 6 ст. 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, враховуючи те, що за результами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та задоволення позовних вимог на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати понесені на сплату судового збору, як за подання позовної заяви так і за подання апеляційної скарги.
Як встановлено з матеріалів справи за подання позову, позивачем згідно квитанції від 16.12.2019 №75721 сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., а за подання апеляційної скарги згідно квитанції від 10.03.2020 №81438 в сумі 1152,60 грн., разом 1921 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову від 21 вересня 2018 року №  ВП 56383610 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 54 426, 71 гривень.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (код ЄДРПОУ 37225071) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 272, 328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Шидловський В.Б.