Єдиний унікальний номер 225/5191/19 
Номер провадження 22-ц/804/1378/20        

Номер провадження 22-ц/804/1378/20  

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року                                      Донецький апеляційний суд в складі:
                                                                       судді-доповідача: Новікової Г.В. 
                                                                       суддів: Азевича В.Б., Папоян В.В.
             за участю секретаря Ротар Я.Б.

       розглянувши у  відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -адвоката Бідашко Ігоря Леонідовича на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року (ухваленого під головуванням судді Ткач Г.В. у м. Торецьк Донецької області, повний текст складено 14 лютого 2020 року)  у цивільній справі №225/5191/19 за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення капіталізованих платежів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1   з 12.09.2002 року був зареєстрований та перебував на обліку як платник страхових коштів до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Торецькому міському відділенні.  
Під час підприємницької діяльності ОСОБА_1   його найманий працівник - ОСОБА_2 при виконанні своїх обов`язків, передбачених трудовим договором, отримала ушкодження здоров`я, про що складено  акт по формі Н-1 від 02.09.2003 року.
На підставі акту по формі Н-1 від 02.09.2003 року Торецьким міським відділенням Фонду соціального страхування були призначені та виплачуються ОСОБА_2 страхові виплати, у зв`язку з виробничою травмою. 
З 30 жовтня 2018 року відповідач припинив підприємницьку діяльність  за власним рішенням про що було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців.  
У зв`язку з чим у Торецького міського відділення Фонду виникла підстава для проведення розрахунку капіталізованих платежів для  виплати в подальшому страхових сум потерпілій ОСОБА_2 .. 
Просили стягнути з ОСОБА_1 капіталізовані кошти  в сумі 1 326 824,54 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 19 902,37 грн.
Рішенням Дзержинського міського суду  від 06 лютого 2020 року позовні вимоги    задоволено : стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму капіталізованих платежів в розмірі 1 326 824,54 грн. та судовий збір в сумі 19 902 грн. 37 коп.
В апеляційній скарзі представник відповідача Бідашко І.Л. просить рішення  суду скасувати, а провадження у справі  закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.
Посилається на те, що позивач є суб`єктом владних повноважень, а  предметом спору між сторонами є невиконання відповідачем обов`язку після припинення підприємницької діяльності нести відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з цією діяльністю у зв`язку із спричиненням шкоди найманому працівнику. Таким чином розгляд справи на його думку  повинен проходити у порядку адміністративного судочинства. 
Крім того, представник відповідача вважає, що за фактом завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_2 необхідно було складати акт за формою НТ (невиробничий травматизм) відповідно до порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру. Також  звертає увагу на те, що акт за формою Н-1 складений неповноважними суб`єктами, оскільки в порушення вимог пункту 17 положення до складу комісії з розслідування не був включений представник відповідного робочого органу виконавчої дирекції ФСС. Отже, фонд не мав права за таких порушень приймати до обліку зазначений акт за формою Н-1, а суд першої інстанції не мав підстав вважати допустимим та достовірним доказом виникнення зобов`язань відповідача перед фондом.
Відзив на апеляційну скаргу   не надійшов.
В судове засідання з`явився  ОСОБА_1 та його представник Бідашко І.Л. , та представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за дорученням Вєдь А.А ..  
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга  підлягає  задоволенню  з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що із внесенням до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у ОСОБА_1 виникли зобов`язання перед Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо сплати капіталізованих платежів, розрахованих відносно потерпілої  на виробництві  ОСОБА_2 .  При цьому положення ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №765 розповсюджуються на дані правовідносини, оскільки зазначеними нормами передбачений обов`язок страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації, а не лише у випадку ліквідації підприємства - банкрута. Вказаний обов`язок щодо сплати визначених позивачем сум виникає в момент держаної реєстрації припинення підприємницької діяльності з підстави власного рішення такої особи. Фонд не наділений владними управлінськими функціями,виниклий спір свідчить про приватноправовий характер правовідносин і підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства.
Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам процесуального права.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.  
За правилами частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикцію адміністративних судів поширено на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори за зверненням такого суб`єкта у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту Конституцією та законами України.
Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до наведеного у статті 4 КАС України визначення понять: суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. 
Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
За змістом частин першої, третьої статті 17 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, у тому числі спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань, вирішуються в судовому порядку.
Пунктом 5 частини першої статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що джерелом формування коштів Фонду є, зокрема, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким актом Кабінету Міністрів України є Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 765.
Якщо виникає спір через те, що на вимогу робочого органу Фонду виплатити капіталізовані платежі для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності, який зареєстрував припинення підприємницької діяльності, відшкодувати шкоду заподіяну здоров`ю громадянину, та за умови, що виплата капіталізованих платежів не пред`являються суб`єкту підприємницької діяльності в рамках відносин, пов`язаних з банкрутством суб`єктів підприємницької діяльності, то на такий спір поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції та який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. При цьому особа, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, може ініціювати судове вирішення такого спору лише на виконання своїх повноважень у випадках, установлених законом. Наведене узгоджується і з положеннями статей 4, 5, 19 чинного КАС, які визначають поняття публічно-правового спору, суб`єкта владних повноважень, закріплюють право на звернення до суду та межі юрисдикції адміністративних судів.
Аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які визначають правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема й компетенцію Фонду та його робочих органів, дає підстави для висновку, що у відносинах, пов`язаних із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках капіталізованих відповідно до Порядку платежів, ці органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.
  Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору між сторонами по справі є невиконання відповідачем ОСОБА_1 його обов`язку після припинення підприємницької діяльності нести відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю. 
ОСОБА_1 до 30.10.2018 року здійснював свою діяльність як фізична особа-підприємець та з 12.09.2002 року був зареєстрований у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торецьк (Дзержинськ) Донецької області як платник страхових внесків, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців та повідомленням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торецьк (Дзержинськ) про реєстрацію №332.
04 серпня 2003 року з  працівником відповідача ОСОБА_2 стався нещасний випадок. Відділенням виконавчої дирекції Фонду в м. Дзержинськ Донецької області ОСОБА_2 призначені та виплачувалися страхові виплати по відшкодуванню шкоди у зв`язку з виробничою травмою.
З 30 жовтня 2018 року відповідач припинив підприємницьку діяльність  за власним рішенням, про що було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців  за  №22580060005000493.  
У зв`язку з чим 31.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати капіталізованих платежів для  виплати в подальшому страхових сум потерпілій ОСОБА_2 , на що отримав відмову.  
      Таким чином у цій  справі відділення Фонду на підставі закону та в порядку унормованому законодавством у межах наданих йому повноважень пред`явило до суб`єкта підприємницької діяльності, який не був визнаний банкрутом, але зареєстрував припинення підприємницької діяльності, сплатити капіталізовані платежі для покриття витрат Фонду потерпілому на виробництві, який працював у фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 ..
      У цьому спорі відділення Фонду діяло як один із суб`єктів владних повноважень, реалізовувало насамперед надані йому владні управлінські повноваження щодо поповнення Фонду публічними коштами, під якими, серед іншого, розуміються кошти фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України від 11 лютого 2015 року № 183-VIII «Про відкритість використання публічних коштів»), а також недоїмки зі сплати соціальних платежів чи капіталізацію цих платежів.
     Зверненню до суду передувала відмова відповідача добровільно виконати вимоги закону щодо сплати капіталізованих платежів. 
     Позивач, коли просив стягнути капіталізовані платежі, вимоги про це мотивував посиланням на відповідні положення Закону № 1105-XIV, ЦК України та Порядку № 765.
     Отож характер спірних відносин, що склався у цій справі, статус, компетенція, роль Фонду та його робочих органів у цих відносинах, предмет та правова природа спору дають підстави визнати, що відносини, пов`язані із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках капіталізованих платежів із застосуванням правил Порядку № 765, є відносинами зі сфери публічно-правових, у яких Фонд та його робочі органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.
  Підстава провести капіталізацію платежів і вимагати їх сплати у Фонду виникла тоді, коли відповідач позбувся статусу суб`єкта підприємницької діяльності поза процедурою банкрутства, а до адміністративного суду звернутися, - коли відмовився її виплатити в позасудовому порядку.
Тому Фонд не позбавлений права звернутися до адміністративного суду як суб`єкт владних повноважень для виконання покладених на нього Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» функцій за вирішенням спору щодо обов`язку страхувальника виплатити капіталізовані платежі на задоволення вимог, що виникли із зобов`язань відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров`ю громадян, застрахованих у Фонді.
З огляду на викладене   спори, пов`язані зі стягненням відділеннями Фонду із суб`єкта господарювання, який ліквідується згідно з рішенням його засновників (платоспроможної юридичної особи), страхових платежів, капіталізованих на майбутні періоди, з метою їх подальшої виплати потерпілим особам, підлягають розгляду відповідно до правил КАС - судами адміністративної юрисдикції як такі, що є публічно-правовими за своєю правовою природою.
Аналогічний правовий висновок містять постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 822/1472/17 ; від 06 червня 2018 року № 811/289/16 та від 17 жовтня 2018 року №822/1544/16.
За таких обставин помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що Фонд не наділений владними управлінськими функціями, спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Суд першої інстанції належним чином не визначив характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції  загальних судів.
Згідно п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 частини1 статі 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.
З урахуванням викладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі. 
Позивачу слід роз`яснити наявність у нього права протягом 10 днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
У зв`язку із тим, що провадження у справі закрито, сплачений при зверненні до суду судовий збір платіжним дорученням №5903 від 07 серпня 2019 року в сумі 19902,37 гривень  підлягає поверненню Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на підставі  статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст.255, 368,  374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -адвоката Бідашко Ігоря Леонідовича   задовольнити.
Рішення Дзержинського міського суду  від 06 лютого 2020 року скасувати.
       Провадження у цивільній справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення капіталізованих платежів закрити.
      Сплачений судовий збір в сумі 19902,37 гривень повернути Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області   за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Роз`яснити позивачеві   право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.

Судді: