ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 335/2647/20(2-а/335/115/2020)	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2020 року у справі № 335/2647/20 за позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Служби інспекторів з паркування Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради Хижняка Віталія Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом інспектора з паркування Служби інспекторів з паркування Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради Хижняка Віталія Геннадійовича, в якому просив скасувати постанову ZP №2000057 від 12.03.2020, яка винесена відносно позивача про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Позові вимоги обґрунтовані неправомірністю оскарженого рішення, оскільки винесене відповідачем за відсутності події правопорушення. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2020 в задоволенні позову відмовлено.
Суд встановив, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем правопорушення,  відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повністю. Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідно постанови у справі про адміністративне правопорушення від 12.03.2020 ZP №2000057, складеної  інспектором з паркування Хижняком Віталієм Геннадійовичем,  автомобіль Tоyota Land Cruiser,  реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , 11.03.2020 о 11:43:00 в м. Запоріжжі за адресою: бульвар Шевченка,4, був припаркований ближче 10 м до пішохідного переходу, чим порушено вимоги пп. «г» п. 15.9 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП. Фотозйомка (відеозапис) проводився спецзасобом марки Samsung SM1561, а вимір здійснено ручним лазерним світловіддалеміром Bosh GLM-50.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови. 
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п. 15.1, п. 15.2 п. 15.9 «г», Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). Зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.
Відповідно до п. 1.10 вищевказаних Правил, пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.
Згідно ч. 1 ст. 14-2 КупАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В даному випадку спірним є питання щодо наявності в діях позивача складу правопорушення,  передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.
Згідно оскаржуваної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, зокрема, за порушення правил зупинки, а саме: зупинка транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу. Вказане правопорушення зафіксовано за допомогою спецзасобу марки Samsung SM1561, а також світловіддалеміром Bosh GLM-50.
В матеріалах справи містяться фотографії місця події, які досліджені судом апеляційної інстанції, і з яких вбачається, що належний позивачу автомобіль Tоyota Land Cruiser, державний номер НОМЕР_1 , припаркований біля тротуару перед пішохідним переходом на відстані 6983 метри по бульвару Шевченка 4 в м. Запоріжжі (а.с.39-41).
Як вказано вище, в оскаржуваній постанові, зокрема, зазначено, що фотозйомка (відеозапис) проводився спецзасобом марки Samsung SM1561, а вимір здійснено ручним лазерним світловіддалеміром Bosh GLM-50.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що приймаючи оскаржену постанову, відповідач діяв у спосіб, передбачений законодавством України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та  обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року у справі № 335/2647/20 залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, оскарженню не підлягає (ст..272, ч.5 ст.328 КАС України).
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко