ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004588 пров. № А/857/3668/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Галаз Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року, головуючий суддя – Сподарик Н.І., ухвалене о 10:19 год. у м. Львові, повний текст якого складено 28.01.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини   НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку,-
                                                    В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВЧ   НОМЕР_1 (Краматорський ПЗ Донецько-Луганського управління ДПС України), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільнені ОСОБА_1 з посади начальника складу відділення ракетного та артилерійського забезпечення інженерно-технічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період із 09.04.2017 року по 16.10.2018 року в сумі 203 401 грн. 80 коп.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що наказом  начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 08.04.2017 року №135-ос його звільнено з військової служби у запас та наказом від 16.10.2018 року № 274-ос виключено із списків особового складу загону та усіх видів грошового забезпечення. Проте, відповідачем не проведено своєчасно розрахунок з позивачем при звільненні, не проведено нарахування та не виплачено грошову компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2017 рік, у зв`язку з чим відповідач порушив законні права та інтереси позивача щодо своєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні. Вважає, що у даному випадку суб`єктом владних повноважень було допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України)  та у відповідності до ст. 117 КЗпП України це є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, який у даному випадку становить період з 09.04.2017 року по 16.10.2018 року. При обґрунтуванні позовних вимог наводив також висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №806/1899/17 від 01.03.2018 року та №823/1023/16 від 31.05.2018 року, згідно з яких військовослужбовці при звільненні мають право на виплату компенсації всіх належних сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо непроведення повного розрахунку при звільнені ОСОБА_1 з посади начальника складу відділення ракетного та артилерійського забезпечення інженерно-технічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язано військову частину № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період із  квітня 2017 року по листопад 2018 року; у задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Краматорський прикордонний загін Східного регіонального управління ДПС України оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширює свою дію, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України про відкладення розгляду справи на період карантину.
Частиною 2 ст. 313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, ч.3 цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
Колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, а їх участь у судовому засіданні не є обов`язковою.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 до 08.04.2017 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника складу відділення ракетного та артилерійського забезпечення інженерно-технічного відділу.
Згідно із наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України від 08.04.2017 року №135-ос солдат ОСОБА_1 , начальник складу відділення ракетного та артилерійського забезпечення інженерно-технічного відділу виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби відповідно до п.п. “в” (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) п.1 ч.8 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з 08.04.2017 року.
Відповідно до Витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління ДПС України  (по особовому складу) № 274-ос від 16.10.2018 року, відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України виключено зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 ,  начальника складу відділення ракетного та артилерійського забезпечення інженерно-технічного відділу, в запас на підставі п.п. “в” (у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) п.1 ч.8 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з 08.04.2017 року без права носіння військової форми та направлений на військовий облік до Сокальського-Червоноградського ОРВК Львівської області. Вислуга років становить 19 років 07 місяців 11 днів. Відповідно до абз. 3 п.14 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців  та членів їх сімей” виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2017 рік терміном 10 календарних днів. Підстава: наказ начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України від 08.04.2017 року №135-ос.
18.07.2019 року представником позивача у справі направлено до Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України запит на отримання інформації та документів з питань проведення розрахунку при звільненні.
За результатами адвокатського запиту відповідач листом від 29.07.2019 року за № 30/Ш-45/35 надав представнику позивача запитувані документи відносно ОСОБА_1 щодо проведеного розрахунку при звільненні. 
Фактичний розрахунок  грошової  компенсації  за невикористані дні щорічної основної відпустки у зв`язку  із звільненням в запас, а саме за невикористану основну щорічну відпустку за 2017 рік терміном 10 календарних днів з позивачем проведено 29.11.2018 року, що і не оспорюється сторонами.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст. ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 23 Загальної Декларації з прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю,  на вільний вибір роботи, на  справедливі  і  сприятливі  умови  праці та на захист від безробіття.
Кожна людина,  без будь-якої дискримінації,  має право  на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право  на  справедливу  і  задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої  та її сім`ї,  і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
Статтею 116 КЗпПУ встановлено, що  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб органів внутрішніх справ, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпПУ як  таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 08.02.2018 року у справі №805/977/16-а у подібних правовідносинах.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що до даних відносин також слід застосовувати норми статтей 116 та 117 КЗпПУ.
Матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок відповідачем здійснено не в день фактичного звільнення ОСОБА_1 , що є порушенням ст.116 КЗпП України, а затримка остаточного розрахунку з позивачем відбулась з  моменту звільнення позивача з квітня 2017 року по день фактичної виплати листопад 2018 року.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про часткову підставність та обґрунтованість позовних вимог в частині нарахування  і виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період із квітня 2017 по листопад 2018. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
                                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.004588 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 11.08.2020 року.