Справа № 138/149/20
Провадження № 22-ц/801/1217/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року	Справа № 138/149/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2020 року, ухвалене суддею Київською Т.Б., повний текст судового рішення складено 03 березня 2020 року,
встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
Позов обгрунтовано тим, що сторони спору мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачкою. 
На підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки з всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина. 
Як зазначає позивач, після винесення вказаного рішення суду в його житті відбулись суттєві зміни, оскільки його матеріальне становище суттєво погіршилось. З`явився ще один виконавчий лист № 60801890 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Таким чином, позивач сплачує 58% зі всіх видів його заробітку (доходу) на всіх дітей, що на його думку суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до повного погашення заборгованості, в тому числі по аліментах, лише 50% заробітної плати боржника.
Враховуючи зазначені обставини, позивач просить змінити розмір стягнення аліментів та стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України. 
Обставини на які посилається позивач в поданому позові, як на підставу своїх вимог, фактично зводяться до переоцінки тих самих обставин і доказів, які уже були предметом дослідження та оцінки в суді першої інстанції при вирішенні спору між тими сторонами про зміну способу стягнення аліментів, які вже стягувались на підставі рішення суду.
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. 
Суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що за двома судовими рішеннями з відповідача підлягає до стягнення 58 % його доходу, що на його думку суперечить положенням як ч. 5 ст. 183 СК України та ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки перші регулюють питання визначення розміру аліментів при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, інші ж регулюють питання відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника на стадії виконавчого провадження і які при стягненні аліментів не можуть перевищувати 70 відсотків. 
Доводи апеляційної скарги.
На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.
Вважає рішення суду необґрунтованим та необ`єктивним. Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме, судом не враховано положення ч. 5 ст. 185 СК України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначає, що на його думку зміна матеріального стану відбувається тоді, коли людина реально зобов`язана сплачувати відповідні кошти (в даному випадку є приписи виконавчої служби), а не на папері, оскільки не завжди його представляють до виконання.
Аргументи учасників справи.
Позивач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 та змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2015 з ОСОБА_1 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнуто 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4,5).
29 серпня 2019 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області було видано судовий наказ № 138/2120/19 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 серпня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 14).
Виконавче провадження про примусове виконання вказаного вище судового наказу було відкрито 06 грудня 2019 року підтверджується відповідною постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 60801890 (а.с. 13).
Позиція суду апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У ч. 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.
У статті 192 СК України тільки вказано на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно достатті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року.
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Підставою звернення позивача до суду стала зміна на його думку матеріального стану в сторону його погіршення в зв`язку із збільшенням утриманців та передачею стягувачем на виконання виконавчого листа відповідно до судового наказу, виданого 29 серпня 2019 року Могилів Подільським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 серпня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Однак, як вірно встановлено місцевим судом та підтверджено матеріалами справи, вказаний судовий наказ було видано до ухвалення рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року, яким змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2015 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнуто 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття і, як слідує з його змісту ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні та визнавав позов в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/6 частину його заробітку (доходу), мотивуючи таку позицію тим, що на його утриманні знаходяться також двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, на утримання яких він сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, надавши суду докази сплати аліментів на утримання двох дітей народжених у іншому шлюбі.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що сам факт передачі судового рішення на примусове виконання не може вважатись зміною майнового стану позивача для застосування положень ст. 192 СК України, оскільки судовий наказ № 138/2120/19 виданий 29 серпня 2019 року вже існував та набрав законної сили ще до ухвалення рішення від 12 листопада 2019 року у справі № 138/1347/19.
Вказана обставина могла бути підставою для його перегляду в апеляційному і касаційному порядку, проте позивач своїм правом на оскарження судового рішення не скористався, погодився з визначеним судом розміром утримання. 
Відповідно до норми ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Розмір аліментів, які стягуються з позивача за рішеннями судів (58 % його доходу), не суперечить вимогам діючого законодавства та узгоджується із положеннями Закону України «Про виконавче провадження», а тому посилання на норми вказаного закону, як підставу для зменшення розміру аліментів є безпідставними.
Трактування позивачем норми ч. 5 ст. 183 СК України також є помилковим, оскільки вказані положення регулюють розмір аліментів за заявою про видачу судового наказу і правового значення для вирішення спору про зменшення розміру аліментів не мають.
Приписами ст. 12 ЦПК України встановлений принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Заявляючи про необхідність зміни встановленого судом розміру аліментів, позивач належним чином не обґрунтував та не підтвердив належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу встановлення судом розміру аліментів до звернення до суду з даним позовом, а тому доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        О.Ю. Береговий

Судді:                                                                О.С. Панасюк

       Т.М. Шемета