ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2020 р.                                                                 Справа №914/2219/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого – судді  -  О.Л. Мирутенко 
суддів                           -  Л.С. Данко
                                     -  О.С. Скрипчук
секретаря судового засідання: К. Кострик 

Розглянувши апеляційну скаргу АТ “НАК “Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2020
у справі № 914/2219/19
за позовом: АТ “НАК “Нафтогаз України”
до: КП “Жовкватеплоенерго”
про: стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 149 404,29 грн.

ВСТАНОВИВ :
              Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2020, суддя  Кітаєва С.Б., позов АТ “НАК “Нафтогаз України” було задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства “Жовкватеплоенерго” на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 40371,13 грн. пені, 18482,03 грн. 3% річних, 31584,56 грн. інфляційних втрат, 2007,14 грн. судового збору. В задоволенні решти позову було відмовлено.
З даним рішенням не погодилося АТ “НАК “Нафтогаз України” і оскаржило його в апеляційному порядку в частині відмови в позові щодо стягнення 40371,13 грн. штрафних санкцій, оскільки вважає, що судом першої інстанції  в цій частині порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 233 ГК України, ст..ст. 549-552,599,625 ЦК України, ст..ст. 76,77,78,79 ГПК України.
КП “Жовкватеплоенерго” подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить закрити провадження у даній справі у зв`язку із видачею Господарським судом Львівської області наказу на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2020 у справі №914/2219/19, який виконується у примусовому порядку.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 справу №914/2219/19 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л., Данко Л.С., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 апеляційну скаргу АТ “НАК “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2020 у справі №914/2219/19 було залишено без руху. Надано строк АТ “НАК “Нафтогаз України” до 29 квітня 2020 року для усунення вказаних судом недоліків при поданні апеляційної скарги.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “НАК “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 у справі №914/2219/19.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 було призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 22.06.2020.
За приписами ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст. 270 ГПК України,   апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд відмовляє в клопотанні відповідача про закриття провадження у справі, оскільки підстава вказана ним, не передбачена нормами ст..231 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2020 у справі №914/2219/19 – скасувати в частині в частині відмови в позові щодо стягнення 40371,13 грн. штрафних санкцій, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду Львівської області надійшов  позов Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Комунального підприємства “Жовкватеплоенерго” про стягнення заборгованості в сумі 149404,29 грн., з яких 80742,26 грн. пені, 30321,51 грн. 3% річних, 38340,52 грн. інфляційних втрат.
Апеляційним судом встановлено, що 25.09.2017 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір постачання природного газу №6169/1718-ТЕ-21 (надалі – договір), відповідно п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
15.01.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу №6169/1718-ТЕ-21 від 25.09.2017.
04.04.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу №6169/1718-ТЕ-21 від 25.09.2017.
Згідно п. 3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Пунктом 6.1. договору передбачено, зокрема, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до    постанови КМУ від 11.01.2005 №20. Сторони погодили, що із урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20   спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до   статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (п.п. 8.1., 8.2., 8.3. договору).
У пп. 3, 4 п. 11.3 сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до     постанови КМУ від 11.01.2005 №20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.
Згідно з п. 12.1. договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків   до їх повного здійснення.
На підставі п. 2 додаткової угоди №1 від 15.01.2018 до договору, абзац третій п. 6.1. договору викладено в наступній редакції: “Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим     постановою КМУ від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором”.
Також, на підставі п. 4 додаткової угоди №1 від 15.01.2018 до договору, пп. 4 п. 11.3. договору викладено в наступній редакції: “Будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим     постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 №256, проколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору”.
Так, п. 8.2. договору передбачалося, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до     постанови Кабінету міністрів України від 11.01.2005 №20.
На підставі п. 3 додаткової угоди №1 від 15.01.2018 до договору, п. 8.2. договору викладено в новій редакції: “У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.   Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до   постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання зобов`язань за договором, позивачем протягом жовтня 2017 – квітня 2018 поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 7   585   313,71 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за вказаний період:
- акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 291081,83 грн.;
- акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 на суму 1116729,90 грн.;
- акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2017 на суму 1374542,18 грн.;
- акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 1534627,40 грн.;
- акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 на суму 1633759,97 грн.;
- акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2018 на суму 1526152,86 грн.;
- акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2018 на суму 108419,57 грн.
Акти підписані повноважними представниками сторін договору та скріплені їх печатками.
З наявних матеріалів справи судом першої інстанції було вірно встановлено, що за поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався у повному обсязі, шляхом перерахування власних коштів і коштів, які перераховані постачальнику на підставі   постанов Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 та від 14.02.2018 №110. 
Спір виник внаслідок нарахування постачальником споживачу пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасний розрахунок за одержаний природний газ на підставі договору. 
Відповідно до     ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу,надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно   ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.
На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 7585313,71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018 та 30.04.2018 (в матеріалах справи). Факт отримання природного газу у відповідних обсягах та вартістю, що вказані в актах, відповідачем не оспорюється.
Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Однак, як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманих обсягів газу виконав з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2018 між Територіальним органом Казначейства в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Жовківської райдержадміністрації, комунальним підприємством “Жовкватеплоенерго” та Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” було укладено договір №68/110 про організацію взаєморозрахунків.
07.11.2018 між Територіальним органом Казначейства в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Жовківської райдержадміністрації, комунальним підприємством “Жовкватеплоенерго” та Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” укладено договір №142/110 про організацію взаєморозрахунків.
Предметами вказаних договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам визначена статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік, відповідно до Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2018 N 110.
Умовами договору №68/110 про організацію взаєморозрахунків зокрема п.7, встановлено, що сторона четверта (Комунальне підприємство “Жовкватеплоенерго”) перераховує на рахунок сторони останньої (Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”) кошти у сумі 599551,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 99925,17 грн. для погашення заборгованості за природний газ 2018 року згідно з договором від 25 вересня 2017 №6169/1718-ТЕ-21. 
Умовами договору №142/110 про організацію взаєморозрахунків зокрема п.7, встановлено, що сторона четверта (Комунальне підприємство “Жовкватеплоенерго”) перераховує на рахунок сторони останньої (Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”) кошти у сумі 90129,21 грн., у тому числі податок на додану вартість 15021,54 грн. для погашення заборгованості за природний газ 2018 року згідно з договором від 25 вересня 2017 №6169/1718-ТЕ-21.
Згідно положень ч.ч. 1, 2, 3     ст.12 ГК України     держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК “Нафтогаз України” та ПАТ “Укртрансгаз”.
Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.05.2005 було затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, яким визначено механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, тощо за рахунок надходження до загального державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” та ПАТ Укртрансгаз”, а також за рахунок надходження до загального державного бюджету з погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого відстроченого, з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вуглевидобувними підприємствами.
З 01.01.2018 вартість пільг компенсувалася згідно Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ №256 від 04.03.2002.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).
Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.
Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти.
Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.
Такої позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі касаційного суду у постанові від 31.05.2019 по справі №924/296/18.
Відповідно до   ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв   ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.
Згідно   ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України   встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1   ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
В силу   ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1   ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 4   ст. 231 ГК України   встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до п. 8.2 договору №6012/1718-БО-21, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Пунктом 1 Додаткової угоди №1 до договору постачання природного газу від 05 вересня 2017 №6012/1718-БО-21, сторони погодили викласти п. 8.2 розділу 8 “Відповідальність сторін” Договору в наступній редакції: “ 8.2 У     разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення”
Частиною 2   ст. 625 ЦК України   встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За несвоєчасне виконання зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу позивачем нараховано відповідачу 80742,26 грн. пені, а також 3% річних в розмірі 30321,51 грн. та інфляційне збільшення заборгованості на суму 38340,52 грн., згідно розрахунку, доданого до позовної заяви.
Згідно ч. 1   ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У пункті 6.2. Договору сторонами визначено, що оплата за природний газ повинна бути здійснена до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до пп. 4 п. 6.3. договору, оплата за природний газ здійснюється таким чином: шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості   за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.
На підставі наявних матеріалів справи судом першої інстанції було вірно встановлено, що вартість поставленого споживачу природного газу за договором була частково сплачена коштами, перерахованими згідно Порядку.
Природний газ поставлений на підставі акту приймання-передачі від 31.10.2017 на суму 291081,83 грн. був оплачений відповідачем виключно власними коштами, 20.11.2017 оплата на суму 50000,00 грн., 15.12.2017 оплата на суму 100000,00 грн., 18.12.2017 оплата на суму 141081,83 грн. 
Природний газ поставлений на підставі акту приймання-передачі від 30.11.2017 на суму 1116729,90 грн. був оплачений відповідачем частково власними коштами, 18.12.2017 оплата на суму 625804,90 грн., 07.02.2018 зараховано 340925,00 грн. (згідно     постанови КМУ від 04.03.2002 №256), 28.12.2017 оплата на суму 150000,00 грн. власними коштами.
Природний газ поставлений на підставі акту приймання-передачі від 31.12.2017 на суму 1374542,18 грн. був оплачений відповідачем за рахунок коштів, перерахованих відповідно до     постанови КМУ від 04.03.2002 №256, а саме: 07.02.2018 на суму 445294,37 грн., 28.02.2018 на суму 929247,81 грн. 
Природний газ поставлений на підставі акту приймання-передачі від 31.01.2018 на суму 1534627,40 грн. був оплачений відповідачем за рахунок коштів, перерахованих відповідно до     постанови КМУ від 04.03.2002 №256, а саме: 28.02.2018 зарахування на суму 193266,89 грн., 28.03.2018 зарахування на суму 1224648,18 грн., 27.04.2018 зарахування на суму 116712,33 грн. 
Природний газ поставлений на підставі акту приймання-передачі від 28.02.2018 на суму 1633759,97 грн. був оплачений відповідачем за рахунок коштів, перерахованих відповідно до     постанови КМУ від 04.03.2002 №256, а саме: 27.04.2018 на суму 1633759,97 грн.
Природний газ поставлений на підставі акту приймання-передачі від 31.03.2018 на суму 1526152,86 грн. був оплачений відповідачем частково власними коштами, а також за рахунок коштів, перерахованих відповідно до     постанови КМУ від 04.03.2002 №256, а саме: 27.04.2018 зараховано 300091,00 грн. (згідно     постанови КМУ від 04.03.2002 №256), за 04.05.2018р. оплата власними коштами на суму 134481,43 грн., 14.05.2018 оплата власними коштами на суму 200000,00 грн.,  11.06.2018 перераховано 11294,07 грн. (згідно     постанови КМУ від 04.03.2002 №256), 30.11.2018 перераховано 90129,21 грн. (згідно     постанови КМУ від 14.02.2018 №110), 30.11.2018 перераховано 599551,00 грн. (згідно   постанови КМУ від 14.02.2018 №110), 30.11.2018 оплата власними на суму 99025,75 грн., 12.12.2018 оплата власними коштами на суму 91580,43 грн.
Природний газ поставлений на підставі акту приймання-передачі від 30.04.2018 на суму 108419,57 грн. був оплачений відповідачем власними коштами. Остаточний розрахунок відбувся 12.12.2018 на суму 108419,57 грн.
За приписами ч. 1   ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки споживачем допущено прострочення внесення платежів   у встановлений в п. 6.2. договорі строк, він вважається таким, що прострочив.
Приписами ч.ч. 1, 3   ст. 549 ЦК України   визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до   ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Згідно   ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 6   ст. 232 Господарського кодексу України     визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ст. ст.     1,     3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений     статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Здійснивши перерахунок пені, суд першої інстанції вірно зазначив, що за зобов`язаннями за жовтень 2017 року сума пені є більшою (3031,69 грн.), однак оскільки позивач із заявою збільшення розміру пені за жовтень 2017 не звертався, то до стягнення підлягає пеня заявлена позивачем у розмірі 2031,64 грн. 
За зобов`язаннями за листопад 2017 року  сума пені є більшою (238,36грн.), однак оскільки позивач із заявою збільшення розміру пені за листопад 2017 не звертався, то до стягнення підлягає пеня заявлена позивачем у розмірі 134,79 грн.
Нарахування пені за зобов`язання за грудень 2017 року, позивачем не здійснювалося, оскільки зарахування проведено відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 №256.
Нарахування пені за зобов`язання за січень 2018 року, позивачем не здійснювалося, оскільки зарахування проведено відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 №256.
Нарахування пені за зобов`язання за лютий 2018 року, позивачем не здійснювалося, оскільки зарахування проведено відповідно до  постанови КМУ від 04.03.2002 №256.
За зобов`язаннями за березень 2018 року сума пені є більшою (158128,35 грн.), однак оскільки позивач із заявою збільшення розміру пені за березень 2018 не звертався, то до стягнення підлягає пеня заявлена позивачем у розмірі 69486,41 грн.
За зобов`язаннями за квітень 2018 року  сума пені є більшою (20935,37 грн.), однак оскільки позивач із заявою збільшення розміру пені за березень 2018 не звертався, то до стягнення підлягає пеня заявлена позивачем у розмірі 9089,42 грн.
Таким чином задоволенню підлягає пеня у розмірі 80742,26 грн.
Частиною 2    ст. 625 ЦК України   передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснивши перерахунок 3% річних, суд першої інстанції вірно зазначив, що: 
- за зобов`язаннями за жовтень 2017 року сума, розрахована позивачем правильно та складає  371,64 грн.; 
- за зобов`язаннями за листопад 2017 року до стягнення підлягає 3% річних у сумі 80,70 грн., розрахованих за період з 26.12.2017 по 27.12.2017 від суми боргу 490925,00 грн. В стягненні 1148,87 грн. 3% річних нарахованих за період з 28.12.2017 по 06.02.2018, позивачу слід відмовити, оскільки 3% річних нараховані на суму боргу 340925,00 грн., яка погашена згідно постанови КМУ від 04.03.2002 №256;
Нараховані 3% річних за зобов`язанням за грудень 2017 року у сумі 2959,62 грн., до стягнення не підлягають, оскільки 3% річних нараховані на суму боргу 1374542,18 грн., яка погашена згідно постанови КМУ від 04.03.2002 №256.
Нараховані 3% річних за зобов`язанням за січень 2018 року у сумі 3500,98 грн., до стягнення не підлягають, оскільки 3% річних нараховані на суму боргу 1534627,40 грн., яка погашена згідно постанови КМУ від 04.03.2002 №256.
Нараховані 3% річних за зобов`язанням за лютий 2018 року у сумі 4162,73 грн., до стягнення не підлягають, оскільки 3% річних нараховані на суму боргу 1633759,97 грн., яка погашена згідно постанови КМУ від 04.03.2002 №256.
За період з 26.04.2018 по 03.05.2018 від суми боргу 1214767,79 грн. розмір 3% річних становить 798,75 грн.
За період з 04.05.2018 по 13.05.2018 від суми боргу 1080286,36 грн. розмір 3% річних становить 887,91 грн.
За період з 14.05.2018 по 29.11.2018 від суми боргу 880286,36 грн. розмір 3% річних становить 14470,46 грн.
За період з 30.11.2018 по 11.12.2018 від суми боргу 91580,43 грн. (у тому числі, з врахуванням погашення суми боргу 99025,72 грн. 29.11.2018)  розмір 3% річних становить 90,33 грн. 
При цьому, на суми боргу 300091,00 грн., 11294,07 грн., 599551,00 грн. та 90129,21 грн. нарахування не проводилося, оскільки борг погашений згідно постанов КМУ від 04.03.2002 №256 та від 14.02.2018 №110.
Загальна сума 3% річних за березень складає 16247,45 грн. 
Таким чином задоволенню за зобов`язаннями за березень 2018 підлягають стягненню 3 % річних у сумі 16247,45 грн., в задоволенні решти вимоги по стягнення 3% річних за березень 2018 слід відмовити. 
За зобов`язаннями за квітень 2018 року сума 3% річних, розрахована позивачем правильно та складає 1782,24 грн. 
Загальна сума 3% річних, яка підлягає до стягнення складає – 18482,03 грн.
Нарахування інфляційних втрат за зобов`язання за жовтень 2017, позивачем не здійснювалося.
Нараховані інфляційних втрат за зобов`язанням за листопад 2017 року у сумі 5113,88 грн., до стягнення не підлягають, оскільки інфляційні втрати нараховані на суму боргу, яка погашена згідно постанови КМУ від 04.03.2002 №256.
Нарахування інфляційних втрат за зобов`язання за грудень 2017, позивачем не здійснювалося.
Нарахування інфляційних втрат за зобов`язанням за січень 2018 року у сумі 1283,84 грн., до стягнення не підлягають, оскільки інфляційні втрати нараховані на суму боргу, яка погашена згідно постанови КМУ від 04.03.2002 №256.
Нарахування інфляційних втрат за зобов`язання за лютий 2018, позивачем не здійснювалося.
За період з 01.07.2018 по 31.10.2018 від суми боргу 880286,36 грн. розмір інфляційних втрат становить 25588,81 грн.
За період з 30.11.2018 по 11.12.2018 від суми боргу 91580,43 грн. розмір інфляційних втрат становить 1282,13 грн. 
Відтак, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що до задоволення за зобов`язаннями за березень 2018 підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 26870,94 грн., в задоволенні решти вимоги по стягнення інфляційних втрат за березень 2018 слід відмовити. 
Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за зобов`язаннями за квітень 2018 року суд першої інстанції вірно встановив, що сума інфляційних втрат розрахована позивачем правильно та складає  4713,62 грн. 
Загальна сума інфляційних, яка підлягає до стягнення складає – 31584,56 грн.
Позивач з такими розрахунками суду першої інстанції погодився та відповідно не оскаржував їх в апеляційному порядку.
Відповідач подав клопотання про зменшення розміру пені на 80%, а суд першої інстанції зменшив розмір нарахованої позивачем пені на 50 % та стягнув з відповідача 40371,13 грн. пені. Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може з наступних підстав.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України). 
Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
В даному випадку суд першої інстанції, зменшуючи розмір пені не врахував, що сума пені за несвоєчасну оплату поставленого газу на умовах договорів не є надмірно великою, виходячи із часу та розміру прострочення належних до сплати сум кредиторові. Крім того, відповідач не навів суду жодних виняткових обставин, які б слугували підставою зменшення розміру пені, а суд першої інстанції відповідно не вказав такої підстави в мотивувальній частині рішення.
За таких обставин справи апеляційний суд погоджується з думкою апелянта про те, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені є недостатньо вмотивованим.
Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За умовами ч.1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2020 по справі №914/2219/19 винесене з порушенням наведених норм права в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій у сумі 40371,13 грн., а тому підлягає скасуванню в цій частині. Апеляційний суд постановляє нове рішення в цій частині, яким стягує з Комунального підприємства “Жовкватеплоенерго” на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 40371,13 грн. штрафних санкцій у стягненні яких було відмовлено.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд 

Постановив:
            Апеляційну скаргу АТ “НАК “Нафтогаз України” задовольнити повністю.
Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2020 року у справі №914/2219/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій у сумі 40371,13 грн. скасувати.
Постановити нове рішення в цій частині.
Стягнути з Комунального підприємства “Жовкватеплоенерго” (80300, Львівська область, м. Жовква, вул. Л.Українки, 5, ідентифікаційний код 22356022) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 40371,13 грн. штрафних санкцій у стягненні яких було відмовлено.
Стягнути з Комунального підприємства “Жовкватеплоенерго” (80300, Львівська область, м. Жовква, вул. Л.Українки, 5, ідентифікаційний код 22356022) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню п`ятдесят копійок) в повернення сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.
Господарському суду Львівської області видати відповідні накази.
В іншій частині Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2020 року у справі №914/2219/19 залишити без змін.
Постанова набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий-суддя                                                                                   О.Л. Мирутенко   

Судді:                                                                                                Л.С. Данко   

                                                                                                                                О.С. Скрипчук

“Повний текст постанови виготовлено 24.06.2020”