ПОСТАНОВА
Іменем України

22 липня 2020 року   
м.Київ
справа №815/6399/15
адміністративне провадження №К/9901/9598/18
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В.,  Радишевської О.Р., 
розглянув в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, ухвалену у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., суддів Тарасишиної О.М., Завальнюка І.В. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року, ухвалену у складі головуючого судді Федусик А.Г., суддів Шевчук О.А.. Зуєвої Л.Є. у справі №815/6399/15
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ Державної судової адміністрації України №669/к від 27.10.2015 про його звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40  Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням однієї штатної посади заступника начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі - ТУ ДСАУ в Одеській області); 
- поновити його на посаді заступника начальника ТУ ДСАУ в Одеській області;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2. На обґрунтування позову зазначає про неправомірність його попереднього звільнення та про неправомірність затвердження змін до штатного розпису в 2014 році, при його поновленні на посаді, якими збільшено на одну посаду кількість штатних посад заступників начальника управління одну посаду. Також вказує на встановлене частиною 2 статті 49-2 КЗпП України переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
ІІ. Встановлені судами обставини справи
3. ОСОБА_1 з 15.07.2003 працював на посаді заступника начальника ТУ ДСАУ в Одеській області.
4. Згідно з штатним розписом ТУ ДСАУ в Одеській області, який діяв станом на 01.01.2015, до штату вказаного територіального управління у складі керівництва входили, зокрема, посади заступника начальника управління (у кількості 2 штатних посад), одну з яких займав позивач.
5. 22 квітня 2015 року на виконання вимог частин 2, 4 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" начальник ТУ ДСА звернувся до голови ДСА з поданням про затвердження змін до структури та штатного розпису ТУ ДСА, які 23 квітня 2015 року були затверджені головою ДСА.
6. Наказом ТУ ДСА №39-зп "Про введення в дію змін до структури та переліку змін до штатного розпису ТУ ДСАУ в Одеській області" від 28 квітня 2015 року проведено скорочення однієї штатної посади заступника начальника управління.
7. За результатами вивчення продуктивності праці та кваліфікації двох заступників начальника ТУ, відповідач листами №6-3917/15 від 22 квітня 2015 року, №6-4089/15 від 29 квітня 2015 року, №6-9989/15 від 26 серпня 2015 року начальник ТУ ДСА вніс на розгляд Голові ДСА пропозицію щодо продовження здійснення повноважень на посаді заступника ТУ ДСА ОСОБА_2 та повідомив про перелік наявних вакантних посад в управлінні.
8. 27 серпня 2015 року позивача було ознайомлено з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та запропоновано вакантні посади в ТУ ДСА України в Одеській області, від зайняття яких він відмовився.
9. Згідно з наказом ДСА України №669/к від 27.10.2015 р. заступника начальника ТУ ДСАУ в Одеській області ОСОБА_1 29.10.2015 звільнено з займаної посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням однієї штатної посади заступника начальника ТУ ДСАУ в Одеській області. Підстава: попередження ОСОБА_1 від 28.08.2015, наказ ТУ ДСАУ в Одеській області №39-зп від 28.04.2015р. «Про введення в дію змін до структури та переліку змін до штатного розпису ТУ ДСАУ в Одеській області».
10. Не погодившись з вказаним наказом про звільнення з займаної посади позивач звернувся з цим позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
11. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.
12. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про правомірність звільнення позивача з займаної посади. 
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги і аргументи сторін
13. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на прийняття судами оскаржених судових рішень з порушенням норм матеріального права, неповним та необ`єктивним дослідженням наявних в матеріалах справи доказів, просить скасувати постанову та ухвалу судів попередніх інстанцій і постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
14. На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає про наявність у нього переважного права залишення на займаній посаді. Також зазначає про його незаконне попереднє звільнення з посади та порушення законодавства при введенні до штатного розпису другої одиниці посади заступника начальника у 2014 році.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
15. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
16. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
17. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 
19. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:
1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;
2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;
4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;
5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;
7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;
8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;
9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
20. Приписами частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
21. Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.
22. Відповідно до частин 1-4 статті 151 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р.) територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України. 
Територіальне управління Державної судової адміністрації України очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади Головою Державної судової адміністрації України. Начальник територіального управління Державної судової адміністрації України має заступника, який призначається на посаду і звільняється з посади Головою Державної судової адміністрації України. 
Начальник територіального управління Державної судової адміністрації України за поданням голови місцевого суду призначає на посаду керівника апарату місцевого суду, заступника керівника апарату місцевого суду та звільняє їх з посади, за поданням голови місцевого суду застосовує до них заохочення або накладає дисциплінарні стягнення відповідно до закону; присвоює керівнику апарату місцевого суду, його заступнику ранги державного службовця відповідно до законодавства про державну службу.
Структура і штатний розпис територіального управління Державної судової адміністрації України затверджуються Головою Державної судової адміністрації України за поданням начальника територіального управління Державної судової адміністрації України.
VI. Позиція Верховного суду
23. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в ТУ ДСА України в Одеській області мали місце зміни в організації виробництва і праці, пов`язані із скороченням штату працівників, які полягали у скороченні керівної штатної посади заступника начальника управління, а також у зміні інших штатних посад, що позивачем не оспорюється
24. Також судами встановлено та не є спірним дотримання відповідачем вимог, встановлених частиною третьою статті 49-2 КЗпП України щодо завчасного попередження працівника про його майбутнє вивільнення на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України.
25. На разі підставою для звернення до суду з цим позовом позивачем визначено наявність у нього преважного права на залишення на роботі.
26. Так відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи, звільняючи позивача із займаної посади, відповідач провів порівняльний аналіз з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишенні на роботі, під час якого було враховано стаж, кваліфікацію, виконувану роботу, результати її оцінки, отримані заохочення, продуктивність праці, характеристики, прохання та рекомендації інших посадових осіб та державних органів.
27. Таким чином, встановлені судами обставини справи та докази, наявні в матеріалах справи свідчать, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані приписи частини другої статті 49-2 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі та визначено працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
28. Доводи позивача про наявність у нього переважного права на залишення на роботі з огляду на його перебування на посаді з 2003 року та здобуття у 2014 році кваліфікації магістра державного управління обґрунтовано не прийняті судами, оскільки вказані обставини не є безумовною підставою переважного права на залишення на роботі, а підлягають врахуванню в сукупності з іншими показниками, які підтверджують переважне право на залишення на роботі.
29. Таким чином, обставини, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо правомірності дій відповідача під час визначення працівника з переважним правом на залишення на роботі, та є аналогічними обставинам, зазначеним в позові та апеляційній скарзі.
30. Обставини, щодо незаконності попереднього звільнення позивача та введення другої штатної одиниці посади заступника начальника під час його поновлення на роботі у 2014 році не приймаються Судом, оскільки встановлена судовим рішенням протиправність звільнення позивача не впливає на предмет спору у цій справі, а дії щодо збільшення кількості штатних одиниць та порядок виконання судового рішення щодо поновлення позивача на роботі, не оскаржувались в судовому порядку і не є предметом спору у цій справі, про що вірно зазначено судами попередніх інстанцій.
31. За таких обставин, Суд, на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи та наявних у ній доказів, дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам процесуального закону, є законним та обґрунтованими.
32. На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
33. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
34. Беручи до уваги правильність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку, що судові рішення в цій справі відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування чи зміни відсутні.
35. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються. 
36. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
37. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
38. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Судді	С.А. Уханенко О.В. Кашпур   О.Р. Радишевська