Номер провадження: 22-ц/813/6909/20 
Номер справи місцевого суду: 947/9156/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А.І.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27.07.2020 року                                                         м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,
при секретарі - Сороколет Ю.С.,
переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу №947/9156/20 за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської місцевої прокуратури №1 Прокуратури Одеської області про визнання права власності, визнання протиправним та скасування арешту на автомобіль за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2020 року у складі судді Маломуж А.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 22 квітня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що належний йому автомобіль марки «Daewoo Matis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 став 26 липня 2018 року учасником дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої було порушено кримінальне провадження №12018160480004404 за частиною 1 статті 286 КК України. В ході проведення досудового розслідування на транспортний засіб накладено арешт. На неодноразово подані в порядку статті 174 КПК України клопотання про скасування арешту на майно отримано відмову. Станом на 22 квітня 2020 року кримінальне провадження за №12018160480004404 закрито, починаючи з 27 червня 2019 року слідчі дії повністю припинені, необхідність в арешті його майна в рамках статті 170 КПК України відпала, проте арешт майна, накладений від 6 грудня 2018 року слідчим суддею в справі №520/19426/18 діє, в клопотанні про скасування арешту на майно в порядку статті 174 КПК України відмовлено. Бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури, а також судових органів з приводу скасування накладеного арешту призвела до вичерпання усіх можливих способів захисту у кримінальному провадженні його порушених прав, вказана бездіяльність та фактичне неправомірне порушення права приватної власності стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Позивач ОСОБА_1 просив:
скасувати ухвалу від 6 грудня 2018 року в справі №520/19426/18 (провадження №1-кс/520/7858/18), винесену слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси Іванчуком В.М. за розглядом клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Каліушко І.О. (номер кримінального провадження в ЄРДР: 12018160480004404), в частині вирішення питання щодо арешту його майна, а саме автомобіля марки «Daewoo Matis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2013 року випуску, що належить йому ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 12 липня 2017 року Центром 5141;
скасувати зобов`язання його ОСОБА_1 як власника автомобіля марки «Daewoo Matis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за першою вимогою слідчого негайно надати автомобіль для огляду та проведення відповідних експертних досліджень, що передбачене ухвалою від 6 грудня 2018 року слідчого судді Київського районного суду м. Одеси Іванчука В.М. в справі №520/19426/18;
стягнути з відповідачів судовий збір (а.с.3-8). 
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2020 року у відкритті провадження в справі відмовлено на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства); роз`яснено ОСОБА_1 право подати заяву в порядку кримінального судочинства (а.с.11). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у відкритті провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу про відмову у відкритті провадження скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.15-21).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права полягає у незастосуванні судом правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі №372/2904/17-ц (провадження №14-496цс18), яка орієнтує суди на те, що скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин; вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
За змістом позовної заяви, ОСОБА_1 порушено питання законності подальшого перебування належного йому рухомого майна під арештом, накладеним у кримінальному провадженні, що закрито без вирішення питання скасування арешту майна. 
Відмова у відкритті провадження у справі з підстав пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України (не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), ґрунтується на тому, що питання накладення та зняття арешту за кримінальним провадженням має вирішуватися саме в рамках кримінального провадження. При цьому ухвала суду містить посилання на роз`яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», згідно яких за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку; після підтвердження цього права зазначена особа як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Поряд з цим при вирішенні питання відкриття провадження у справі не звернуто увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі №371/2904/17-ц (провадження №14-496цс18) щодо порядку скасування накладеного у кримінальній справі арешту майна після закриття кримінального провадження. 
Так, Велика Палата Верховного Суду виходить наступного. 
«Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. 
Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.
Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.
Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України  зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7 , частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законо давства        Чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито. 
Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.
Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.
Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року N 6-26цс13. Підстав для відступу від цієї позиції Велика Палата Верховного Суду не знаходить.
У наведеній постанові закріплено правовий орієнтир, відповідно до якого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви на правильність арешту майна. До цього ж зводяться і роз`яснення, надані Верховним Судом України у пункті четвертому постанови Пленуму від 27 серпня 1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з опису".
Таким чином, судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.
Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження».
Вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду орієнтує на те, що питання скасування арешту майна, накладеного у кримінальній справі, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства у разі, коли кримінальне провадження закрито і до його закриття питання скасування арешту майна за правилами КПК України не було вирішено.
Отже, при вирішенні питання відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , суд має виходити з того чи є закритим кримінальне провадження, у якому було накладено арешт на майно. Якщо ж кримінальне провадження є закритим і це рішення є чинним, то, виходячи з роз`яснень Великої Палати Верховного Суду, порушене право власності ОСОБА_1 на рухоме майно, за захистом якого він звернувся до суду, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання відкриття провадження у справі. 
Відповідно до положень частин 4,5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
       Учасники справи в судове засідання 16 липня 2020 року завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; клопотань, заяв про відкладення розгляду справи суду не подано. Відтак, справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2020 року про відмову у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської місцевої прокуратури №1 Прокуратури Одеської області про визнання права власності, визнання протиправним та скасування арешту на автомобіль - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков