ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4118/19  Номер провадження 22-ц/814/1297/20	Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації, Міністерство оборони України, 
про  встановлення факту, що має юридичне значення,

                                                В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви
15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заяву обґрунтовував тим тим, що в період з 08 червня 1986 року по 27 липня 1986 року в складі в/ч № 61511 він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і працював в 30-ти кілометровій зоні відчуження. Даний факт підтверджується записами в належному йому військовому квитку, відповідними довідками, зокрема: довідкою військового комісаріату за №383 від 29 травня 2018 року, довідкою військової частини за №288 від 29 жовтня 1992 року.
З метою отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії він звернувся до Управління соціального захисту населення Лубенськоїміської ради де його зобов`язали надати архівну довідку з Міністерства оборони України, що підтверджувала б факт його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №38791 від 11 серпня 2008 року на його ім`я було зазначено невірно його прізвище в довідці та вказано – гр. ОСОБА_2 (російською мовою), тоді як він ОСОБА_1 , до того ж не розшифровані його ім`я та по-батькові.
Ним було надано дану довідку до Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації, де йому було відмовлено у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
Просив суд встановити факт належності йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України №389791 від 11 серпня 2008 року, оскільки будь-яким іншим способом встановити даний факт не можливо.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Лубенського міськрайнного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.
Встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України №38791 від 11 серпня 2008 року. 
Рішення суду мотивовано тим, що в даному випадку  ОСОБА_1 , за наявності передбачених законом підстав,  звернувся до суду саме із заявою про встановлення факту належності  йому архівної довідки, оскільки він отримав необхідний для отримання посвідчення документ,  а саме, довідку, однак в ній було допущено помилки. 
Крім того, суд першої інстанції вказав що, виправити допущені помилки у оригіналах документів заявнику не має можливості, а встановлення факту належності документу має юридичне значення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року по справі № 539/4118/19 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення скасувати, та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі № 539/4118/19 за заявою ОСОБА_1 або залишити заяву без розгляду. 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що цивільно-процесуальним законодавством не передбачено встановлення такого факту, як належність особі довідки, яка підтверджує участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Крім того, у апеляційній скарзі зазначається, що нормативно-правовими актами чітко визначено порядок ведення та складання військово-облікових документів, в тому числі щодо місцеперебування військовослужбовців, а архівні довідки складаються тільки на підставі документів, які містяться в архіві.
Також, апеляційна скарга обґрунтовується тим, що судова практика свідчить, що розгляд даної категорії справ не передбачено у окремому провадженні.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги викладені в ній не відповідають чинному законодавству тому, що ОСОБА_1 правомірно звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому архівної довідки. 
Щодо явки учасників справи
Представник Міністерства оборони України, ОСОБА_1 та представник Управління праці та соціального захисту населення в суд апеляційної інстанції не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Крім того, від ОСОБА_1 та Управління праці соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, раніше висловлені позиції підтримують. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого  Лубенським  МРВ УМВС України в Полтавській області  13 серпня 1998 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в  м. Лубни Полтавської області (а.с. 3,4).
Відповідно до довідки командира військової частини №288 від 29 жовтня 1992 року, ОСОБА_1 дійсно приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 05 червня 1986 року по 27 липня 1986 року в складі в/ч НОМЕР_3 , яка дислокувалась в с.Савичи Брагинського району Гомельської області і працював в зоні відчуження в червні -25 днів, в липні – 26 днів (а.с.13).
З довідки військового комісаріату №383 від 29 травня 2018 року  вбачається, що правильне прізвище заявника  ОСОБА_3 . Також з неї слідує, що ОСОБА_1 , 1958 року народження, дійсно приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 05 червня 1986 року по 27 липня 1986 року в складі в/ч НОМЕР_3 і працював в 30 км. зоні відчуження (а.с.14).
Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія1) серії НОМЕР_4 , видане 21 липня 2011 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с.9)
Натомість у Архівній довідці №38791 від 11 серпня 2008 року Галузевого Державного архіву  Міністерства оборони України, яка видана на російській мові вказано дані заявника  як « ОСОБА_4 » без розшифрування ініціалів. 
Крім того, із матеріалів справи вбачається, що встановлення вищевказаного факту заявнику потрібно для заміни існуючого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, для чого потрібна ОСОБА_5 довідка№38791 від 11 серпня 2008 року.
Щодо норм права
Згідно частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно положень пункту 5 частини другої вказаної вище статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Пунктом 6 частини першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Слід звернути увагу, що Верховним Судом України у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15) виловлено правова позиція, відповідно до якої суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж (абзац 2 пункту 12).
Позиція суду апеляційної інстанції щодо висновків суду першої інстанції
Оскільки, пунктом 6 частини першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, та враховуючи правову позицію, висловлену Верховним судом України, а також встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, встановивши фак належності заявнику Архівної довідки №38791 від 11 серпня 2008 року Галузевого Державного архіву  Міністерства оборони України.
Щодо доводів апеляційної скарги 
Відносно доводів про те, що цивільно-процесуальним законодавством не передбачено встановлення такого факту, як належність особі довідки, яка підтверджує участь зокрема в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Враховуючи положення пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України, практику Верховного Суду України, зокрема, його правову позицію, висловлену у абзаці 2 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15) вищевказані доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції.
При цьому, колегія суддів бере до уваги, що встановлення факту належності даної довідки потрібно заявнику для отримання нового посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто, вказаний факт має юридичне значення, а іншим шляхом встановити належність довідки у ОСОБА_1 немає можливості.
Щодо посилання в апеляційній скарзі про те, що нормативно-правовими актами чітко визначено порядок ведення та складання військово-облікових документів, в тому числі щодо місцеперебування військовослужбовців, а архівні довідки складаються тільки на підставі документів, які містяться в архіві.
У апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України вказує на те, що наказом Міністерства оборони України від 25 травня 2014 року № 333 була затверджена Інструкція з організації обліку особового складу Збройних Сил України (далі Інструкція), яким чітко визначається ведення, складання, заповнення та зберігання всіх військово облікових документів.
Крім того, він посилається на Правила роботи архівних установ України, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 08 квітня 2013 року № 656/5 (далі Правила) та доводить, що якщо в оригіналах документів, на підставі яких складалася архівна довідка зазначено прізвище « ОСОБА_6 », то архівна установа не має право вказати інше прізвище. 
Однак, апеляційна скарга не містить доводів, яким чином може бути усунута розбіжність в архівній довідці, з прізвищем, ім`ям, по батькові заявника, зазначеним, зокрема, у паспорті, не врегульована такий порядок і в Інструкції.
Разом з тим, посилання на Правила і наведені у зв`язку із цим аргументи вказають про неможливість уповноважених осіб усунути вищевказані розбіжності, що додатково свідчить про відсутність іншої можливості у заявника довести належність йому вищевказаної довідки. 
Щодо судової практики
У апеляційній скарзі мається посилання на абзац 7 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15) де висловлена правова позиція, що не можуть встановлюватися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Однак, у даному випадку заявник не ставить питання про встановлення факту належності його до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а просить встановити належність архівної довідки.
Відносно посилання на судову практику - постанову Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року варто зауважити, що вказана постанова стосується інших обставин справи.
Посилання в апеляційній скарзі на практику Лубенського міськрайонного суду також не дає підстави для скасування даного судового рішення тому, що судові рішення, на які маються посилання в апеляційній скарзі, не перешкоджають зверненню до суду заявника і не мають преюдиційного значення.
Крім того, виходячи зі змісту частити четвертої статті 263 ЦПК України та підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, вищевказані постанови суду апеляційної та першої інстанції не обов`язкові для врахування при застосуванні норм права.
Відносно посилання суду на пункт 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15) то, хоча Міністерство оборони України не наводить аргументів щодо помилкового посилання на вказаний пункт, колегія суддів звертає увагу, що посилання на пункт 14 зазначеної постанови в рішенні суду першої інстанції не призвело до неправильного ухвалення судового рішення. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб.
На підставі викладеного, та беручи до уваги, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 23 червня 2020 року

Головуючий                 В.П. Пікуль 

Судді         Г.Л. Карпушин

                                                               О.О. Панченко