Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 р. 	Справа № 520/46/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України     на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/46/20
за позовом            ОСОБА_1  
до           Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ,           Департаменту патрульної поліції Національної поліції України                  
про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач, ОСОБА_1 )   звернулася  до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила суд:
-визнати  протиправним та скасувати наказ начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції №75 від 29.11.2019 про застосування до поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
Аргументуючи заявлені вимоги зазначила, що дисциплінарне стягнення накладено неуповноваженою особою – начальником Управління патрульної поліції. Наполягає, що поліцейський не мав жодного наміру порушити порядок носіння однострою, адже знаки розрізнення (нагрудний знак, погони та шеврон) були зняті у зв`язку із реалізацією наміру справити природні потреби організму у туалеті працюючої аптеки і спробою уникнути розголосу цього принизливого факту. Стверджувала, що керівництвом тероргану поліції не забезпечено належних умов несення служби поліцейськими.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020   адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Управління патрульної служби в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 29.11.2019р. №75.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт, зокрема, посилався на те, що службовим розслідуванням  було встановлено факт протиправної поведінки позивача, яка виразилась у порушенні порядку носіння  однострою. Апелянт вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на   вчинення позивачем дій в стані крайньої необхідності, оскільки  фактично крайня необхідність -це вимушене заподіяння шкоди правоохоронюванним інтересам з метою усунення загрожуючої небезпеки, якщо вона в даній обстановці не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є рівнозначною або менш значною, ніж шкода відвернена.  Разом з тим скаржник  зазначає про відсутність в діях поліцейського ОСОБА_1 крайньої необхідності з причин того, що  в обстановці, яка склалася,  не було ніякої загрози ні для неї особисто, ні для її колег, ні для патрульної поліції в цілому. Навпаки, позивач перебуваючи на службі з табельною вогнепальною зброєю вночі покинула своїх напарників, одна пішла начебто "у пошуках туалету", при цьому знявши з себе знаки розрізнення. Таким чином вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є помилковими, оскільки  обставини події відповідачем  оцінені вірно, міра відповідальності обрана правильно, процедура накладення покарання дотримана, рішення про дисциплінарне стягнення прийнято повноваженою особою.
Відзиву на вказану апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 10.03.2017 р. проходить публічну службу в органах Національної поліції України, з 13.07.2018 р. обіймає посаду поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, має спеціальне звання – сержант поліції
26.09.2019 р. - 27.09.2019 р. , у нічну зміну ОСОБА_1  несла службу у складі пішого патруля на території Київського району м. Харкова. Близько  00:49год. 27.09.2019 р. прибула за викликом керівника (у формі телефонного дзвінка) на місце несення служби без нагрудного знаку, шевронів та погонів на однострої. Порушення форми однострою позивач  пояснила потребою відправлення природних потреб організму у туалеті працюючої аптеки і бажанням уникнути розголосу цього факту.
Наказом начальника Управління від 11.10.2019 р. №243 за вказаною подією було призначено службове розслідування.
Результати службового розслідування оформлені висновком від 28.11.2019 р. (далі за текстом – Висновок). У висновку вказано, що          а вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у перебуванні сержанта поліції ОСОБА_1 без нагрудного знаку, шевронів та погонів на форменому одязі під час несення служби 27.09.2019 об 00 год. 43 год., чим остання порушила вимоги абзацу 6 пункту 11 розділу 1 Правил носіння однострою, затверджених наказом МВС від 19 серпня 2017 року № 718, пункту 3 пункту 3.1 розділу III Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016№4/1 та пункту 12 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут національної поліції України», на підставі пункту 3 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», до поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №3  УПП в Харківській області ДПП України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № З УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Муленко Таміли Агасивни застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Згідно з висновком службового розслідування, відповідно до ст. ст 11-14 Дисциплінарного статусу Національної поліції України, 29.11.2019 р. начальником Управління з посиланням на Висновок було видано наказ №75 про накладення на заявника дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
Не погодившись з цим наказом, позивач звернулася  до суду першої інстанції із вищевказаними позовним вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  у спірних правовідносинах складений дисциплінарною комісією Висновок містить недоліки, які полягають у не повною мірою адекватному співвідношенні запропонованої міри відповідальності із характером, змістом та наслідками протиправного діяння поліцейського, зумовленого не спростованою необхідністю задоволення природних потреб людини. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII; далі за текстом - Статут).
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1 ч.1 ст.18); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2 ч.1 ст.18); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.3 ч.1 ст.18).
Як передбачено ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Таким чином, інститут Присяги поліцейського вже сам по собі забезпечує дотримання публічним службовцем закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій діяльності.
За визначенням ч.1 ст.1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
У силу ч.3 ст.1 Статуту до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.1 ст.12 Статуту визнається дисциплінарним проступком.
З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків ч.2 ст.14 Статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до ч.1 ст.14 цього ж статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
З матеріалів справи слідує та сторонами  не заперечується,  що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало знаходження ОСОБА_1  о 00:43 хв. 27.09.2019 р. під час несення служби без нагрудного знаку, шевронів, погонів на форменому одязі.
Відповідно до ч.1 ст.5-1 Закону України «Про Національну поліцію» ознаками належності до поліції є символіка поліції, однострій поліцейських, спеціальні звання, відомчі відзнаки, спеціальний жетон та службове посвідчення поліцейського.
Як передбачено ч.3 ст.20 цього ж закону, на однострої поліцейського розміщується нагрудний знак із чітким зазначенням його спеціального жетона. Поліцейському заборонено знімати з однострою чи приховувати нагрудний знак, а також будь-яким іншим чином перешкоджати прочитанню інформації на ньому або фіксуванню її за допомогою технічних засобів.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що відсутність на однострої поліцейського нагрудного знаку прямо заборонена законом. 
Таким чином, у діях ОСОБА_1 наявна об`єктивна сторона складу дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні порядку носіння однострію працівників поліції, а саме під час патрулювання території Київського району м. Харкова  27.09.2019 не мала нагрудного знаку, шевронів та погонів на форменому одязі.
Відповідно ч. 2 ст. 13 Статуту  дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
За правилами ч.3 ст.13 Статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
У силу ч.3 ст.19 Статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Таким чином, усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.
Окрім того, відповідно до ч.8 ст.19 Статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Виходячи з аналізу вказаних норм, підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
В свою чергу, види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.
Разом з тим, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Оскарженим наказом до заявника був застосований захід дисциплінарного покарання у вигляді суворої догани.
Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, застосований до позивача  захід дисциплінарного покарання у вигляді суворої догани не враховує задекларованої заявником причини порушення однострою - справляння природних потреб організму, тобто вимушеність дій людини у стані крайньої необхідності.
Тому суд вважає, що дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини спору з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння кваліфікувала правильно, норму закону визначила належну, зміст норми права витлумачила відповідно до її дійсної суті, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушила).
Водночас із цим, дисциплінарною комісією не були взяті до уваги суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності особи, а саме: 1) особливості фізичного функціонування організму людини, котрі спричиняють вимушеність природних потреб, задоволення яких поза розумним сумнівом не виключає настання стану крайньої необхідності; 2) відсутність будь-яких негативних наслідків проступку.
До того ж текст Висновку не містить жодних суджень дисциплінарної комісії з приводу наслідків проступку.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах складений дисциплінарною комісією Висновок містить недоліки, які полягають у не повною мірою адекватному співвідношенні запропонованої міри відповідальності із характером, змістом та наслідками протиправного діяння поліцейського, зумовленого не спростованою необхідністю задоволення природних потреб людини.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України        - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 по справі № 520/46/20  залишити без змін.  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 	(підпис)	В.В. Катунов 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Г.Є. Бершов    Л.В. Мельнікова