справа № 359/5632/18                                       головуючий у суді І інстанції Муранова - Лесів І.В.
провадження № 22-ц/824/8812/2020               суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року                                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В., Нежури В.А.,  	
з участю секретаря	Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2  на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування - Бориспільська районна державна адміністрація  київської області, неповнолітня ОСОБА_4 , малолітній ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, зміну розміру  аліментів та стягнення  додаткових витрат на дітей,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2018 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про позбавлення батьківських прав, зміну розміру  аліментів та стягнення  додаткових витрат на дітей. Заява обґрунтована тим, що з відповідачем ОСОБА_1 з 30.11.2001 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 22.03.2013 було розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають разом з позивачем, яка їх утримує та виховує. Зазначила, що з моменту розірвання шлюбу відповідач жодного разу не виявив бажання побачити дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, з ними не спілкується, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, самоухиляється від виконання обов`язків по їх утриманню та вихованню, не цікавиться здоров`ям дітей, хоча жодних перешкод йому не здійснюється. Зазначила, що відповідач ОСОБА_1 захоплюється азартними іграми, програє великі суми коштів, у наслідок чого в серпні 2012 року проходив курс лікування/кодування в ДП Наркологічному центрі ім. А.В. Довженка від гральної залежності. ОСОБА_1 неодноразово застосовував до позивача фізичну силу та наносив побої на очах дітей, що, в свою чергу, негативно відображалося на їхньому психологічному стані. Вказує, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2013 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.04.2013 р. та до досягнення дітьми повноліття. Крім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 р. стягнуто з ОСОБА_1 31806,00 грн. інфляційних втрат за призначеним розміром аліментів та 2720,00 грн. пені за несвоєчасно сплачені аліменти, яке рішенням апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 р. було змінено в частині розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, якої стягнуто 4060,00 грн. Проте, відповідачем не було сплачено ні заборгованість по аліментам, ні пеню та інфляційні витрати. Станом на 31.03.2018 р. розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів становив 119800,00 грн., внаслідок чого, Бориспільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КК України та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110100000660. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та наданих йому прав, не здійснює за дітьми належного догляду та контролю, не піклується про їх духовний та фізичний розвиток, не цікавиться їх здоров`ям та розвитком, не виявляє до дітей батьківську увагу, турботу, тому просила позбавити його батьківських прав відносно дітей.
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2019 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року, та вирішено щомісячно стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі 1500 гривень та малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі 1500 гривень, починаючи з 18.07.2018 року до досягнення дітьми повноліття.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині позбавлення батьківських прав  ОСОБА_1 ,  через представника - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовити.
 
При цьому зазначає, що судом неправомірно залучено до участі у справі неповнолітньої та малолітньої дитини, які не можуть мати статус учасника судового процесу, судом не дотримано порядку заслуховування їх думки. Вважає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не може бути  прийнятий до уваги, оскільки зроблений на підставі  пояснень позивача, є недостатньо обґрунтованим та таким, що  не підтверджений належними та допустимими доказами. Не враховано показання відповідача щодо категоричного заперечення проти позбавлення батьківських прав. Вважає, що відсутній факт умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також винна поведінка відповідача. Вказує, що станом на дату подання апеляційної скарги відповідачем повністю погашена заборгованість  по сплаті аліментів на суму 109 200 грн. 
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
15.06.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 , поданий представником - ОСОБА_8 , згідно якого позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначає, що з метою отримання  можливості  активної участі  в судочинстві, яке сприятиме більш повній реалізації права на захист  малолітня  та неповнолітня особа може виступати  повноправним  учасником  цивільного судочинства, тому судом не допущено  порушення норм  процесуального права у зв`язку з залученням  до справи дітей у якості  третіх осіб. Посилаючись на обставини зазначені у позові, вказує, що відповідач  ухиляється  від матеріального забезпечення дітей, не приймає участі у їх вихованні, скоював насильство в сім`ї, а тому вважає позовні вимоги про позбавлення батьківських прав цілком доведеними та обґрунтованими. 
В судовому засіданні апелянт та його представник просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав. 
 
Представник позивача та третя особа ОСОБА_4 (повнолітня з ІНФОРМАЦІЯ_7) в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом  першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 з 30 листопада 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 22 березня 2013 року було розірвано, що підтверджується відповідними свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.11,12 т.1).
 
Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а.с. 13,14 т.1).
 
ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, у зв`язку з хворобою опорно рухового апарату, що підтверджується копіями індивідуальної програми реабілітації інваліда (а.с.83-90 т.1) та довідкою № 126, виданою лікарем Чубинської сільської медичної амбулаторії загальної практики сімейної медицини (а.с.91 т.1).
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.04.2013 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.16-21 т.1).
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на дітей, інфляційних витрат та пені, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 31806 грн. інфляційних втрат за призначеним розміром аліментів, 2720 грн. пені за несвоєчасно сплачені аліменти, а всього 34526 грн. 
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26.10.2017 (а.с.27-32, т.1) рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року змінено в частині розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 4060 грн.00 коп., в іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року - залишено без змін.
 
Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.63 т.1), Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області 10.03.2018 відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КК України, за злісне ухилення від плати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей, та внесено до ЄРДР за № 12018110100000660.
 
Згідно довідки, виданої 13.06.2016 виконавчим комітетом Великоолександрівської сільради Київської області за № 2-14/01/406, ОСОБА_4 , 2002 р. народження, та ОСОБА_5 , 2006 р. народження, не зареєстровані, проживають разом з матір`ю ОСОБА_3 , 1981 р. народження, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.77, т.1).
 
Той факт, що діти проживають разом з позивачем, відповідачем не оспорюється.
 
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов позивача ОСОБА_3 , складеного 24.04.2018 депутатом Великоолександрівської сільради ОСОБА_9 за № 69, встановлено, що колишній чоловік ОСОБА_3 довготривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі відсутні будь-які речі та ознаки присутності ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_3 дітей виховує самостійно. Для виховання, розвитку та проживання дітей створено усі належні умови (а.с.80 т.1).
 
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , складеного 20 квітня 2018 року директором Щасливського навчально-виховного комплексу ОСОБА_10 , класним керівником 10-Б класу ОСОБА_11 та класним керівником 5-Г класу ОСОБА_12 , встановлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , чисто, прибрано, охайно. Квартира складається з двох кімнат. Квартира обладнана необхідними меблями та сучасною побутовою технікою. Квартира після ремонту. Діти забезпечені окремою дитячою кімнатою, мають окремі спальні місця (двоповерхове ліжко). У дитячій кімнаті є комп`ютер, комп`ютерний стіл, також є стіл для виконання домашніх завдань дітей. Діти забезпечені всім необхідним: одягом, взуттям, канцелярськими приладдями, планшетами, телефонами, їжею. Діти на вигляд доглянуті, задоволені. Для ОСОБА_4 , яка є інвалідом дитинства, у зв`язку з хворобою опорно рухового апарату, матір`ю куплено ортопедичне крісло, яке знаходиться в дитячій кімнаті.
 
Також в акті зазначено, що у квартирі відсутні будь-які речі батька дітей ОСОБА_1 та будь-які ознаки присутності проживання батька дітей в квартирі. Мати ОСОБА_3 дітей виховує самостійно. Для виховання, розвитку та проживання дітей матір`ю ОСОБА_3 створено всі належні умови. Стосунки в сім`ї дружні, доброзичливі. За даною адресою проживають: ОСОБА_3 , 1981 р.н.-мати, ОСОБА_4 , 2002 р.н.-донька, ОСОБА_5 , 2006 р.н.-син (а.с.78 т.1).
 
З довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 30.05.2017 р. по 31.01.2019 р., виданої 15.02.2019 за № 5668 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області О.В. Хороша Н. В. вбачається, що боржником ОСОБА_1 періодично сплачуються аліменти, та надано дві квитанції за 2016 рік, які не були враховані у попередніх довідках на суму 6000,00 грн. Заборгованість станом на 31.01.2019 становить 103800,00грн. (а.с.204, т.1).
 
Згідно наданої позивачем ОСОБА_3 Довідки - розрахунку заборгованості з аліментів за період з 30.05.2017 по 31.01.2019, виданої 18.03.2019 за № 8604 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області О.В. Хороша Н.В. , встановлено, що заборгованість станом на 31.01.2019 становить 115 800,00грн. (а.с.248 т.1).
 
З висновку органу опіки та піклування Бориспільської районної держадміністрації від 16.11.2018 за вих. № 48/07-46-5214 (а.с.167,168 т.1), встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
 
У висновку зазначено, що питання про позбавлення батьківських прав розглядалося на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини, куди були запрошені обоє батьків дітей. ОСОБА_1 на комісію не з`явився та не надав будь-яких пояснень щодо невиконання батьківських обов`язків відносно його дітей. З`ясовано, що в АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де для дітей створені всі належні умови для проживання та виховання. 
 
Зі слів ОСОБА_3 батько дітей, ОСОБА_1 , проживає окремо від них, самоусунувся від виховання своїх дітей, матеріально не утримує, повністю нехтує своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до характеристик Щасливського НВК Бориспільського району, вихованням дітей займається мати ОСОБА_3 , яка приділяє дітям належну увагу, займається їх розвитком, цікавиться шкільним життям та співпрацює з батьківським комітетом. Батько ОСОБА_1 до школи жодного разу не з`являвся, успіхами дітей не цікавився, не приймав участі у шкільному житті та у вихованні дітей.
 
Згідно довідки Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів. Діти знаходяться на повному утриманні матері, ОСОБА_3 , яка займається їх вихованням та розвитком, спільно проводять дозвілля.
 
Із пояснень сторін, малолітнього ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_4 , та досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час ухиляється від своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не проявляє батьківської турботи, хоча має таку можливість. Внаслідок такої поведінки у дітей сформувалось вкрай негативне ставлення до батька, яке вони продемонстрували своєї поведінкою та висловили у своїх поясненнях суду. Неповнолітньою ОСОБА_4 , окрім того, направлено до суду письмові пояснення від 29.08.2019 (а.с.8-9, т.2), в яких вона наводить свої негативні спогади про поведінку відповідача, його батьківське ставлення, висловлює прохання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, а також небажання подальшого спілкування з відповідачем, страх перед ним.
Задовольняючи позов в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що поведінка відповідача ОСОБА_1 об`єктивно вказує на те, що він тривалий час не виявляє батьківського піклування щодо своїх дітей, не мав та не має бажання займатися їх вихованням, доглядом, належним утриманням, внаслідок чого втратив їх любов і прихильність, та у дітей сформувалось вкрай негативне, вороже ставлення до батька, а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, слід позбавити ОСОБА_1 батьківських прав. Суд вказав, що окрім запевнень відповідача у своєму бажанні спілкуватись з дітьми та брати участь у їх вихованні, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дітей належним чином не надано. Сам лише факт перерахування відповідачем коштів на утримання дітей, який не носив характер постійних, систематичних платежів, за відсутності доказів прояву дійсного батьківського піклування, за відсутності духовного та емоційного зв`язку з дітьми, не є достатнім для спростування висновку суду щодо ухилення відповідача від участі у вихованні дітей. Суд ввважав, що на даний час є усі достатні підстави для такого рішення, яке, на переконання суду, має також спонукати відповідача переосмислити та змінити свою поведінку, знайти правильні шляхи для відновлення довіри та любові сина, щоб в подальшому мати можливість порушувати перед судом питання про поновлення його у своїх батьківських правах, а отже, у будь-якому разі, направлено на захист якнайкращих інтересів його неповнолітнього сина.
Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, оскільки судом неповно з`ясованні обставин справи, порушенні норми матеріального права, що згідно з п.п.1 і 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.
Так, відповідно до ч.ч. 2 і 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
За ч.ч.1 і 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
 
Практика Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. 
 
Також у своїй практиці, зокрема у справі " М.С . проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. 
 
У пунктах 47-49 справи "Савіни проти України" Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
 
Згідно ч.1 ст.13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
За ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
 
За ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (згідно із частиною четвертою статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
 
Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
Відповідно до ч.ч.2 і 3 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
 
За ч.ч.1, 2 та 4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
 
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України).
 
Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
 
Згідно ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
 
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.ч.2 і 3 ст.171 СК України).
 
За абз.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
 
Відповідно до ч.1 ст.12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 
В абзацах 2 і 4 п.16 постанови Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено наступне: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
 
Відповідно до абзацу 6 вказаного пункту: якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.
 
У вказаній справі позов пред`явлено з підстав п.2 ч.1 ст.164 СК України (ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини).
 
Як докази на підтвердження обставин, на які посилається позивач, надано характеристики, акти обстеження житлово-будівельних умов, та висновок органу опіки та піклування.
 
Колегія суддів критично оцінює надані позивачем характеристики та акти, оскільки вони не є самостійним доказом та безумовною підставою для підтвердження невиконання батьком свої обов`язків.
 
Висновком органу опіки та піклування Бориспільської районної держадміністрації від 16.11.2018 за вих.№ 48/07-46-5214 встановлено, що в АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де для дітей створені всі належні умови для проживання та виховання.  Зі слів ОСОБА_3 батько дітей, ОСОБА_1 , проживає окремо від них, самоусунувся від виховання своїх дітей, матеріально не утримує, повністю нехтує своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до характеристик Щасливського НВК Бориспільського району, вихованням дітей займається мати ОСОБА_3 ..
 
Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, як що він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей.
 
Проаналізувавши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, апеляційний суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, оскільки зроблений на підставі пояснень лише позивача, є недостатньо обґрунтованим та таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами, не містить достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки. 
 
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог  ст. 82 ЦПК України саме позивача.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
 
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Колегія суддів вважає, що позивачем, в порушення ст. 81 ЦПК України не надано доказів того, що позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним та буде відповідати інтересам дітей.
 
В той же час встановлено, що відповідачем сплачена заборгованість  по аліментам  на суму 109 200 грн., що підтверджується  квитанцією від 05.03.2020 року (т.1, а.с.56). 
 
Крім того, як встановлено в судовому засіданні апеляційним судом, відповідач не спілкувався з дітьми, внаслідок складних відносин із колишньою дружиною, з метою уникнення сварок та скандалів і створення спокійного проживання дітей, тобто, саме  для забезпечення найкращих інтересів дітей переїхав проживати у м. Одеса до своєї матері. По мірі можливості добровільно надавав матеріальну допомогу, а заборгованість виникла у зв`язку з тим, що відповідач за станом здоров`я дійсно тривалий час не сплачував аліменти.  
 
Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
 
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
 
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
 
Саме такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.
 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_1 щодо ухилення від участі у вихованні дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, доказів того, що змінити його поведінку у кращу сторону неможливо, матеріали справи також не містять, тому, суд першої інстанції  прийшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для застосування виключної міри та позбавлення відповідача батьківських прав.
 
Враховуючи викладене, судове рішення на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2  задовольнити.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2019 року в частині позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні  позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                                   Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                               С.В. Лівінський

               В.А. Нежура