ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1202/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/61/20 Категорія:  	Прилуцький В. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       30 липня 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 травня 2020 року, ухваленого в складі судді Прилуцького В.О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

       У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02 липня 2008 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1700 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 жовтня 2019 року має заборгованість у розмірі 208372 гривні 19 копійок, яка складається з наступного: 
- 1240 гривень 25 копійок – заборгованість за кредитом; 
- 200962 гривні 13 копійок – заборгованість по відсоткам за користування кредитом:
- 6169 гривень 81 копійка – заборгованість за пенею.
Однак банк використовуючи своє право на пред`явлення позову, просив стягнути лише частину заборгованості в розмірі 127412 гривень 05 копійок, яка складається з наступного:
- 1240 гривень 25 копійок – заборгованість за кредитом; 
- 126171 гривня 80 копійок – заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 02 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року.
Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 1921 гривні.
       Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1240 гривень 25 копійок заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2008 року.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтована позовна заява в цій частині і відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач належним чином повідомив його про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на які посилався банк. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, в іншій частині рішення залишити без змін. 
Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. В підписаній позивачем заяві міститься розмір встановленої процентної ставки крім того відповідач був ознайомлений та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку і погодився з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком кредитний договір. Вказує, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, в тому числі щодо сплати відсотків, а суд встановивши, що банк надав відповідачу кредит, який останній не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, чим порушив норми матеріального права. 
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 21 квітня 2012 року відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що заборгованість нею погашена у 2014 році, тому є незрозумілим чому банк продовжував нараховувати заборгованість на вже погашені кошти. Крім того, останній платіж відбувся у 2014 році, тобто звернення до суду відбулось зі спливом строку позовної давності. Також відповідач заперечила, що умови та правила на які посилається позивач є частиною укладеного договору. ОСОБА_2 зазначає, що між нею та позивачем було укладено кредитний договір б/н на кошти в розмірі 250 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що вбачається з копії заяви, а не як вказує позивач у справі 1700 гривень.
       Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 липня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 14). 
У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 31 жовтня 2019 року становить 208372 гривни 19 копійок, яку позивач просив стягнути лише частково.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У заяві позичальника ОСОБА_2  базова процентна ставка по кредиту вказана – 3% в місяць на залишок заборгованості, тобто 36% на рік, тому висновок суду про відсутність такої умови не узгоджується з поданими позивачем доказами.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З позовної заяви  банку вбачається, що в її як описовій та і прохальній частинах міститься вимога про стягнення з позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 02 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року, а саме в розмірі 126171 гривня 80 копійок, тоді як згідно з розрахунком наданим позивачем вказаний розмір заборгованості утворився станом на 31 грудня 2018 року, а станом на 31 грудня 2008 року такий розмір становить 4 гривні 12 копійок, які відповідно і підлягають до стягнення.
       Також, оцінивши зміст позовної заяви і  доданих до неї доказів суд приходить до висновку, що в заяві позичальника від 02 липня 2008 року  вказано про встановлення кредитного ліміту в сумі 250 гривень, тоді як в позовній заяві вказано про те, що позивачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1700 гривень, що не узгоджуються із укладеним з  ОСОБА_2 договором.
Разом з тим, право суду апеляційної інстанції вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги передбачено частиною четвертою статті 367 ЦПК України, але суд не може переглядати рішення в тій частині на яку апеляційна скарга не подана.
Так, на рішення суду апеляційна скарга подана позивачем, який просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а в частині стягнення тіла кредиту рішення суду залишити без змін.
Відповідач в  апеляційному порядку рішення суду не оскаржила. Також вона не подавала до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення.
Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права перегляди рішення суду в тій частині, на яку не подана апеляційна скарга, як і встановлювати обставини на які посилається у відзиві відповідач, без перегляду судом першої інстанції ухваленого заочного рішення на підставі поданої відповідачем заяви про перегляд заочного рішення.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  - задовольнити частково.
Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині відмови в стягненні заборгованість по відсоткам за користування кредитом – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення яким:
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 02 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року в розмірі 04 гривні 12 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 50 гривень 74 копійки.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 30 липня 2020 року.

Судді