ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року 
м. Київ
справа №385/1550/16-а(2-а/385/66/16)
адміністративне провадження №К/9901/17691/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Смоковича М.І.,  Шевцової Н.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської Служба України  про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову  Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року  (головуючий суддя - Чумак С.Ю., судді - Гімон М.М., Юрко І.В.).

І. Суть спору
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1   звернувся до суд з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив:
- визнати дії відповідача щодо невиконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2009 року у справі № 2-а-96 протиправними;
- зобов`язати відповідача негайно здійснити дії щодо виконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2009 року у справі № 2-а-96;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи із 18.04.2015 року;
- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
На обґрунтування позову позивач посилався на протиправність дій відповідача щодо невиконання судового рішення, що набрало законної сили. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що примусове списання коштів з рахунків боржника Державною казначейською службою України може проводитися лише у тому випадку, якщо такий боржник обслуговується в органах Казначейства та має там відповідні рахунку, з яких можна було б здійснити безспірне списання грошових коштів, однак Управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області не зареєстроване в Єдиному реєстрі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та не включене до мережі установи та організацій, що отримують фінансування з державного та місцевих бюджетів, тобто даний фонд не обслуговується в територіальних органах Казначейства як розпорядник (одержувач) бюджетних коштів. Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати Державним казначейством України компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої позивачці суми, суд зазначив, що дане положення законодавства можна застосовувати лише у випадках, коли, виданий відповідно до рішення суду, виконавчий документ підлягає виконанню органами Казначейства.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2016 року у справі №385/1550/16-а (2-а/385/66/16) скасовано.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Державну Казначейську Службу України вчинити дії, направлені на виконання постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2009 у справі №2-а-96/08 з виплатою ОСОБА_1 компенсації в розмірі 3 % річних від несплаченої суми, починаючи з 18.04.2015.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд апеляційної інстанції зазначив, що лист відповідача від 11.11.2016 №514/1612-18905 свідчить про те, що позивачем було подано всі необхідні для проведення виплати документи та відомості, а з урахуванням ст. 3 Закону № 4901-VІ відповідачем станом на дату звернення позивача до суду порушено граничні строки виконання судового рішення. Крім того, з вказаного листа колегія суддів встановила, що постанова Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2009 у справі №2-а-96/08 знаходиться на виконання у відповідача з 17 січня 2015 року, тобто передбачений законом тримісячний термін сплив 17 квітня 2015 року і з 18 квітня 2015 року відповідач повинен нараховувати компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої позивачу суми у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Разом з тим, колегія суддів визнала надлишковими вимоги щодо негайного виконання судового рішення, оскільки за приписами частини 5 статті 254 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і відповідно до частини 2 статті 14 КАС України з цього часу є обов`язковою до виконання на всій території України. Крім того, суд відмовив в задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо невиконання вказаного судового рішення, оскільки за обставинами справи відповідач не вчиняв жодних дій, направлених на невиконання цього рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
22 березня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Державної Казначейської Служби України на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року, в якій відповідач просить скасувати зазначене судове рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що виконання рішень судів здійснюється Казначейством відповідно до загальної черги, наразі виконуються рішення судів, подані до органів Казначейства протягом липня 2013 року. Вказує, що лише після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше виконавчого листа, виданого Гайворонським районним судом Кіровоградської області у справі №2-а-96/08, Казначейство зможе здійснити заходи щодо перерахування коштів на користь позивача. Також скаржник зазначає, що Казначейством направлялись листи до Прем`єр-Міністра України, Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону про Державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040, проте відповідні зміни прийняті не були. Вказує, що позивачу не відмовлено у виконання судового рішення, виконавчий документ не повернуто без виконання, а вжито всі передбачені законодавством заходи для його виконання. Стосовно нарахування позивачу компенсації в розмірі 3% річних скаржник зазначає, що вказане питання буде вирішено Казначейством після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше, на загальну суму 3,2 млрд грн.  
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2020 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано УПФУ в Гайворонському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , інваліду 3 групи, з 01.10.2008 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням положень ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». (а.с. 9-10)
17.01.2012 Гайворонський районний суд Кіровоградської області видав виконавчий лист у справі №2-а-96/08. (а.с. 11)
Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області вказаний виконавчий лист передало до Головного управління державної Казначейської служби України у Кіровоградській області для першої черги погашення заборгованості від 17.01.2015. ( а.с. 12)
Листом від 11.11.2016 №5-14/1612-18905 Державна Казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 про те, що на виконанні ДКСУ знаходиться рішення Гайворонського районного суду у справі №2-а-96/08 про зобов`язання проведення позивачу перерахунку пенсії. Лише після виконання рішень судів, що надійшли раніше, Казначейство будуть здійснювати заходи щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 . Питання, щодо нарахування компенсації розглядатиметься після спливу основної заборгованості. (а.с. 13)
Оскільки виконання судового рішення відповідачем не здійснювалось протягом тривалого часу, позивач звернувся до суду.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України від 21.04.1999 №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-ХІV), та особливості їх виконання встановлені Законом України від 05.06.2012 №4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон №4901-VІ).
Частиною другою статті 3 Закону №606-ХІV визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до положень частини четвертої статті 3 Закону №4901-VІ, перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
За правилами, викладеними у частинах першій та другій статті 5 Закону №4901-VІ, у разі, якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішення суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржника, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком № 845.
Відповідно до п. 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Згідно п. 6 Порядку №845, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.
Органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку приймають їх до розгляду та реєструють у відповідному журналі (пп. 1 п. 8 Порядку №845).
Стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку (п. 24 Порядку №845).
Відповідно до пункту 48 Порядку №845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. 
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 №460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
При ухваленні судового рішення у цій справі, суд апеляційної інстанції врахував, що листом від 11.11.2016 №514/1612-18905 відповідач повідомив позивача, що на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» знаходиться рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області по справі № 2-а-96/2012 про перерахування коштів на користь позивача, передане управлінню державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області на підставі акта приймання-передавання від 17.01.2015 року і лише після виконання рішень судів, що надійшли раніше, Казначейство здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь позивача.
Отже, вказаний лист відповідача від 11.11.2016 року № 514/1612-18905 свідчить про те, що позивачем було подано всі необхідні для проведення виплати документи та відомості, проте відповідачем станом на дату звернення позивача до суду порушено граничні строки виконання судового рішення.
Крім того, суд обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідно до вказаного листа відповідача постанова Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2009 року у справі №2-а-96/08 знаходиться на виконання у відповідача з 17 січня 2015 року, тобто передбачений законом тримісячний термін сплинув 17 квітня 2015 року і з 18 квітня 2015 року відповідач повинен нараховувати компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої позивачу суми у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
Суд зазначає, що у поданій касаційній скарзі відповідач фактично не спростовує наявності у позивача права на виконання ухваленого відносно нього судового рішення, що перебуває на виконанні в органах Казначейства, а також не спростовує наявності у позивача права на отримання передбаченої законом компенсації за тривале невиконання судового рішення, однак обґрунтовує неможливість виконання виконавчого листа, виданого за результатом розгляду справи №2-а-96/08, відсутністю бюджетних коштів.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).
Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02). 
Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Так, у справі « Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) ЄСПЛ неодноразово постановляв, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.
Отже, колегія суддів вважає, що обставина відсутності у відповідача бюджетних коштів за відповідної бюджетною програмою та наявність значної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні в органах Казначейства, не може слугувати підставою для невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача.
Враховуючи те, що скаржником в поданій ним касаційній скарзі не наведено жодного аргументу щодо допущення судом апеляційної інстанції порушень норм матеріального або процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, Суд вважає, що підстави для його скасування відсутні.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено. 
Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року у справі 385/1550/16-а(2-а/385/66/16) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич М.І. Смокович   Н.В. Шевцова