ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7349/20 Справа № 208/2919/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сушкова Л. І. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У травні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Разом із позовом позивач надав суду заяву про забезпечення позову, та просив накласти арешт на все майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_1 на праві власності, у межах позовних вимог.
Вказана заява мотивована тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, та поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. 
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_3 та накладено арешт на все майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_1 на праві власності, у межах 94 682,07 грн. та на квартиру АДРЕСА_1 .
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наведених у ній доводів, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити та унеможливити у подальшому виконання рішення суду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наведених у ній доводів, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити та унеможливити у подальшому виконання рішення суду.
Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, так як він суперечить нормам процесуального закону.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, заявник, звертаючись до суду першої інстанції не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту. Не надав документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову, саме у такий спосіб.
Більш того, згідно вимог ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, так як позивачем не наведено правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту. Крім того, позивач при звернення з заявою не надав відомостей чи доказів того, що відповідач має намір вчинити дії по відчуженню майна, таким чином відсутнє підтвердження, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тоді як забезпечення позову на майбутнє, діючим законодавством не передбачено. 
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала як така, що суперечить нормам процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                  П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року - скасувати.
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко