Справа № 344/19983/18 
Провадження № 22-ц/4808/508/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Ясеновенко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2020 року                  м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої                        Ясеновенко Л.В.,
суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О.,
секретаря                        Капущак С.В.,
з участю        представників Галицького районного відділу державної виконавчої служби
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 ,  ОСОБА_16 ,  ОСОБА_17 до Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Шамотайла О.В.30 січня 2020 року в м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в :
01.12.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 звернулися з позовом до Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (структурний підрозділ – Галицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області) та Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди заподіяної дією старшого державного виконавця Кошкера О., який є посадовою особою юстиції.
Позовні вимоги мотивовані тим, що державним виконавцем Кошкером О.А. 15.12.2017 року було повернуто без прийняття до виконання виконавчий документ, виданий Галицьким районним судом 14.12.2017 року на виконання рішення цього суду від 13.12.2017 року про стягнення з АТ «ДТЕК Західенерго» на їх користь заробітної плати за листопад 2017 року шляхом перерахування 221 981,84 грн. на рахунок профспілкового комітету Бурштинської ТЕС. 
За результатами розгляду скарги представника стягувачів на дії державного виконавця Кошкера О.А., ухвалою Галицького районного суду від 27.12.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.01.2018 року, визнано дії державного виконавця відділу Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кошкера О.А. щодо повернення виконавчого документа від 13.12.2017 року стягувачу без прийняття до виконання неправомірними та зобов`язано державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження та звернути її до негайного виконання згідно рішення Галицького районного суду від 13.12.2017 року.
Посилаючись на те, що їх права були порушені, оскільки рішення суду не було виконано в межах виконавчого провадження, натомість було виконано боржником самостійно за сприяння Івано-Франківської облдержадміністрації частково 05.01.2018 року та 31.01.2018 року в повному обсязі, а протиправною поведінкою працівника юстиції ОСОБА_18 , яка була встановлена рішеннями судів, їм була заподіяна моральна шкода, позивачі, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.03.2019 року, просили стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на їх користь 117 466,66 грн. моральної шкоди кожному, а разом 1 996 933,22 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.06.2019 року замінено неналежного співвідповідача ГУ ДКС України в Івано-Франківській області на належного відповідача – ДКС України.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.12.2019 року замінено неналежного співвідповідача ГТУЮ в Івано-Франківській області на належного відповідача: Галицький районний відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2020 року частково задоволено позов  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 ,  ОСОБА_16 ,  ОСОБА_17  до Галицького районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області та ДКС України про відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ДКС України на користь: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на відшкодування моральної шкоди 13 058 грн. 00 коп. кожному, а всього 221 981,84 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.
У задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачі мали правомірні і законні очікування щодо виконання судового рішення, яке підлягало негайному виконанню, а судом була надана правова оцінка діям виконавця Кошкера О.А. під час виконання ним службових обов`язків в межах виконавчого провадження по виконанню такого та встановлено факт неправомірності дій останнього.
В період з 15.12.2017 року по 05.01.2018 року (часу, коли рішення було виконано частково) та 31.01.2018 року (часу, коли рішення було виконано повністю) позивачі були позбавлені законно очікуваних доходів, що безсумнівно не могло не спричинити негативні наслідки для їх морального та психологічного стану, тобто невиконанням рішення суду їм завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях.
При цьому, сторона позивача при зверненні до суду в повній мірі не дотрималася вимог розумності та справедливості, не навела обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди у відповідності до порядку визначення розміру такої та не надала беззаперечних доказів, на підставі яких можна було б підтвердити визначений характер та обсяг заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань спричинених в результаті неправомірних дій службової особи держаної виконавчої служби.
Обґрунтованим, розумним та справедливим є розмір моральної шкоди у сумі 13 058,00 грн. кожному з позивачів окремо, який визначено виходячи з наступного розрахунку: 221 981,84 грн. - загальна сума неотриманої заробітної плати, яка присуджена за рішенням суду від 13.12.2017 року усім 17–ти позивачам разом (221 981,84/17=13 058,00), а 13 058,00 грн. становить середнє значення неотриманої заробітної плати на одного працівника. Такий розмір відшкодування моральної шкоди буде відповідати принципам справедливості, співмірності, доцільності та розумності та є достатньою та належною сатисфакцією в даному випадку з огляду на конкретні обставини справи.
У апеляційній скарзі Галицький районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог законодавства допущено до розгляду справи неповноваженого представника, який не є адвокатом та не може представляти інтереси позивачів у даній справі, оскільки така не відноситься до справ у малозначних спорах (малозначні справи) і не стосується розгляду спору, що виник з трудових відносин, а також подана ним довіреність посвідчена особою, у якої відсутні повноваження на здійснення таких дій.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не врахував невідповідність виконавчого документа, повернутого державним виконавцем стягувачам без прийняття до виконання, вимогам встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме зазначені у ньому дані не відповідали відомостям, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також те, що державний виконавець діяв відповідно до вимог законодавства, яке регулює його діяльність.
Посилання позивачів на преюдиційне значення для суду судових рішень Галицького районного суду та Апеляційного суду Івано-Франківської області є безпідставними, оскільки ч. 7 ст. 82 ЦПК України визначено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, тобто процесуальним законом преюдиціальне значення надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Зазначеними судами не встановлено обставин, що встановлюють невідповідність або протиправність дій державного виконавця імперативним нормам встановленим Законом України «Про виконавче провадження», а також відповідачі у даній справі не приймали участі при розгляді справи, на яку посилаються позивачі, та ці рішення були прийняті тими ж суддями, що розглядали вимоги про стягнення заробітної плати і рішення за якими надалі були скасовані Верховним Судом у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилаються позивачі, хоча саме на них покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а сам факт повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та зобов`язання ухвалою суду відкрити виконавче провадження не свідчить про протиправність дій державного виконавця та завдання моральної шкоди позивачам.
Крім того, незрозуміло на підставі яких документів судом встановлено, що рішення суду було виконано частково 05.01.2018 року та 31.01.2018 року повністю, оскільки з наявних в матеріалах справи платіжних доручень цього не вбачається.
Також апелянт вказує, що враховуючи визначення судом розміру моральної шкоди виходячи із загальної суми присудженої заробітної плати 17-ти позивачам та вирахування середнього значення неотриманої заробітної плати на одного працівника, таке отримане середнє значення повинно становити 6 166,16 грн., а не 13 058,00 грн., оскільки згідно рішення Галицького районного суду від 13.12.2017 року кошти заробітної плати в загальній сумі були стягнуті на користь 36-ти працівників. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В засіданні апеляційного суду представники Галицького районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.
Позивачі та представник ДКС України в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Галицького районного відділу ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ), дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду від 13.12.2017 року по справі №341/1777/17, яке звернуто судом до негайного виконання у частині стягнення середнього заробітку за один місяць, стягнуто з ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі Бурштинської ТЕС на користь  ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_5 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_8 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_9 , ОСОБА_32 , ОСОБА_10 , ОСОБА_33 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_37 та ОСОБА_17 зарплату за листопад 2017 року шляхом перерахування 221 981,84 грн. на рахунок профспілкового комітету Бурштинської ТЕС (т.1 а.с. 6-8).
Ухвалою Галицького районного суду від 27.12.2017 року по справі 341/1777/17, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.01.2018 року, задоволено скаргу ОСОБА_38 на дії державного виконавця Галицького районного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кошкера Олександра Анатолійовича. Визнано неправомірними дії державного виконавця Галицького районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кошкера О.А. щодо повернення виконавчого документа від 13.12.2017 року за № 341/1777/17 стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано державного виконавця Галицького районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кошкера О.А. винести постанову про відкриття виконавчого провадження та звернути її до негайного виконання згідно рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13.12.2017р. № 341/1777/17 (т. 1 а.с. 9-10, 13-15).
При розгляді скарги ОСОБА_38 на дії державного виконавця Галицького районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кошкера О.А. судами встановлено, що 14.12.2017 року Галицьким районним судом на виконання рішення цього ж суду від 13.12.2017 року видано виконавчий лист.
15.12.2017 року старшим державним виконавцем Галицького районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кошкером О.А. вказаний виконавчий лист повернуто без прийняття до виконання, у зв`язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам законодавства, а саме в ньому не зазначено повного найменування стягувача та боржника, не зазначено повного місцезнаходження стягувача та боржника, а також не вказано строк пред`явлення рішення до виконання. Відповідне повідомлення надіслано заявнику за № 7516.
При розгляді скарги, суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог такої, а в даному випадку дії державного виконавця відділу Галицького районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Кошкера О.А. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підстави для повернення виконавчого документа стягувачу передбачено в ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга підлягає до задоволення.
05.01.2018 року ПАТ «ДТЕК Західенерго» на рахунок Профспілкового комітету Бурштинської ТЕС перераховано 214 122,22 грн. згідно платіжного доручення № 2117054035 (т.1 а.с. 11).
05.01.2018 року Профспілковим комітетом Бурштинської ТЕС на рахунок у ПАТ «ПУМБ» перераховано 139 540,57 грн. заробітної плати за листопад 2017 року працівникам Комбінату спортивних споруд згідно платіжного доручення № 16 (т.1 а.с. 12).
31.01.2018 року ПАТ «ДТЕК Західенерго» на рахунок Профспілкового комітету Бурштинської ТЕС перераховано 8 265,50 грн. доплати за листопад 2017 згідно платіжного доручення № 2117078329 (т.1 а.с. 16).
Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Вимоги ст. 1167 ЦК України визначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли така відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку органів державної влади прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачами завдання моральної шкоди обґрунтовується тим, що душевних, психічних та фізичних страждань їм завдано негативними змінами у психічній сфері внаслідок усвідомлення факту порушення їх прав, а з іншого боку порушенням звичайного для них способу життя, реальною втратою ними можливості нормально спілкуватися з оточуючими, жити повноцінним життям та тим, що не маючи заробітної плати, вони не могли готуватися до ОСОБА_39 та Різдва 06-07 січня 2018 року. Також, звертаючись з позовом 01.12.2018 року позивачі вказали, що вже більше року їх турбує думка про те, що будь-який працівник юстиції, який має повноваження щодо негайного виконання рішення суду, насправді може його не виконувати.
При цьому, враховуючи те, що позов подано 17-ма позивачами, то відповідно позов обґрунтовується тим, що підставою для відшкодування шкоди є, зокрема і те, що всі вищевказані негативні наслідки, які досягли рівня моральних страждань, настали для кожного без виключення позивача та в однаковій мірі.
Також на обґрунтування наявності причинного зв`язку між моральною шкодою та протиправними діяннями державного виконавця Кошкера О.А. позивачі вказали, що невиконання рішення суду від 13.12.2017 року, ухвали цього ж суду від 27.12.2017 року та невиплата заробітної плати позбавила їх самого необхідного та саме воно спричинило настання моральної шкоди у вигляді моральних страждань. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст.1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову, та дійшов висновку, що безумовно позивачі були позбавлені в період з 15.12.2017 року по 05.01.2018 року та 31.01.2018 року законно очікуваних доходів, що безсумнівно, не могло не спричинити негативні наслідки для морального та психологічного стану позивачів та моральна шкода, завдана позивачам невиконанням рішення суду, зокрема виразилась у душевних стражданнях.
Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.
Так, встановивши, що позивачі були позбавлені в період з 15.12.2017 року по 05.01.2018 року та 31.01.2018 року законно очікуваних доходів, що не могло не спричинити негативні наслідки, суд першої інстанції повинен був, врахувавши обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій державного виконавця, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки, оцінити чи такі досягли рівня страждання, яке заподіяло моральну шкоду.
Судом такої оцінки негативних наслідків повернення без прийняття до виконання виконавчого документа здійснено не було, не враховано встановлені обставини справи, зокрема, що такі дії не мали інтенсивного характеру, відсутність їх повторюваності, що рішення суду щодо 16-ти позивачів було виконано протягом 20 днів, позицію державного виконавця Кошкера О.А. при розгляді скарги на його дії, який в судовому засіданні 27.12.2017 року просив суд прийняти рішення згідно чинного законодавства.
Також судом першої інстанції не враховано того, що оскільки рішенням Галицького районного суду від 13.12.2017 року стягнуто з ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі Бурштинської ТЕС на користь, зокрема і позивачів, заробітну плату за листопад 2017 року шляхом перерахування 221 981,84 грн. на рахунок профспілкового комітету Бурштинської ТЕС, то отриманню позивачами заробітної плати за листопад 2017 року передувало перерахування їм такої Профспілковим комітетом Бурштинської ТЕС, який здійснив таке 05.01.2018 року 16-ти працівникам Комбінату спортивних споруд, не перерахувавши за власною ініціативою кошти одному з позивачів, який надалі отримав такі 31.01.2018 року.
Крім того, у зв`язку з поданням позову 17-ма позивачами та не наданням ними доказів того коли саме вони дізналися про порушення їх прав, оскільки виконавчий документ було повернуто без прийняття заявнику, а також щодо порушення звичайного для них способу життя, реальної втрати ними можливості нормально спілкуватися з оточуючими, жити повноцінним життям, суд першої інстанції не мав жодної можливості оцінити психологічні наслідки для кожного позивача, які мають виключно індивідуальний характер, оцінити чи такі досягли рівня страждання, яке заподіяло моральну шкоду.
При цьому, при визначенні розміру відшкодування суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 4 ст. 23 ЦК України та стягнення судом коштів заробітної плати в загальній сумі 221 981,84 грн. на користь 36-ти працівників, з суми якої підлягали вирахуванню всі обов`язкові внески та платежі, що підтверджується тим, що з отриманих 05.01.2018 року 214 122,22 грн. Профспілковим комітетом Бурштинської ТЕС перераховано працівникам 139 540,57 грн. заробітної плати за листопад 2017 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, 
встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачами не доведено наявність моральної шкоди та її розмір, причинний зв`язок поведінки відповідача із заподіяною шкодою.
Разом з тим, не заслуговують на увагу посилання позивачів на те, що станом на 01.12.2018 року вони стурбовані невиконанням державним виконавцем рішення суду, оскільки постановою Верховного Суду від 16.05.2018 року рішення Галицького районного суду від 13.12.2017 року по справі №341/1777/17 скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_5 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_8 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_9 , ОСОБА_32 , ОСОБА_10 , ОСОБА_33 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_37 , ОСОБА_17 та профспілкового комітету «Бурштинської ТЕС» до АТ «ДТЕК Західенерго» в особі Бурштинської ТЕС про стягнення заробітної плати (т.1 а.с. 166-170). 
За таких обставин позовні вимоги не є обґрунтованими.
Крім цього колегія суддів зазначає, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Крапівницький проти України» від 17 вересня 2002 року відповідно до прецедентної практики Суд зазначив, що «заявник, який отримує на внутрішньому рівні відшкодування шкоди за заявлене порушення Конвенції, більше не може вважатися «жертвою» порушення прав, передбачених Конвенцією, з боку однієї із договірних сторін («Екле проти Німеччини» від 15 липня 1982 року, серія А "51, стор. 30, § 66). У цьому випадку Суд зауважує, що рішення Житомирського районного суду від 19 листопада 1998 року було повністю виконано і сума, визначена вищезгаданим судовим рішенням, була виплачена заявнику 8 червня 2001 року. Крім того, стосовно скарження заявника на надмірну тривалість виконання вищезгаданого рішення, Суд вважає, що приймаючи до уваги факти справи та загальну тривалість процедури загалом, два роки та сім місяців, ця тривалість не розглядатиметься як така, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 § 1 Конвенції. У зв`язку з вищенаведеним Суд вважає, що у розумінні статті 34 Конвенції заявник не може вважатися «жертвою» порушення прав щодо виконання рішення суду, оскільки воно було виконане під час подачі заяви до Суду. У цьому сенсі Суд вважає, що скарга є необґрунтованою в сенсі статті 35 § 3 Конвенції та має бути відхилена відповідно до статті 35 § 4».
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Івано-Франківського міського суду від 30січня 2020 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 7 зазначеної статті якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, то витрати по оплаті судового збору в сумі 3 329,73 грн. за подання апеляційної скарги слід компенсувати Галицькому районному відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенніпозову  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 ,  ОСОБА_16 ,  ОСОБА_17 до Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області(Галицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)) та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Компенсувати Галицькому районному відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3 329,73 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                        Л.В. Ясеновенко
Судді:                                                                                Г.П. Мелінишин
                                                                               О.О. Томин

Повний текст постанови складено 10 липня 2020 року.