справа № 760/21583/15-ц                     
головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/5497/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
07 вересня 2020 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Мостової Г.І.,
суддів Слюсар Т.А., Кирилюк Г.М.,
за участі секретаря  судового засідання Сердюк К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гаращенка Ігоря Володимировича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року
за заявою Київської місцевої прокуратури № 9 про забезпечення позову по цивільній справі
у справі за позовом Київської місцевої прокуратури № 9 в інтересах Київської міської ради, Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи:  Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання права власності та витребування майна, -
в с т а н о в и в :
У провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом Київської місцевої прокуратури № 9 в інтересах Київської міської ради, Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1,, треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., про визнання права власності та витребування майна.
04 грудня 2019 року Київська місцева прокуратура № 9 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер:126343680000; заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 126343680000.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом позову у цій справі є визнання права власності та витребування квартири АДРЕСА_2 .
Вказане майно є власністю територіальної громади міста Києва на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року та додаткового рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2013 року у справі № 22-ц/796/506/13, якими визнано квартиру АДРЕСА_2 відумерлою спадщиною та передано територіальній громаді міста Києва.
Однак, вже після постановлення вказаних рішень, 19 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, предметом якого є спірна квартира.
Враховуючи предмет спору та обсяг позовних вимог щодо оспорення права власності на майно, невжиття заходів забезпечення позову створює реальну можливість і ризик його подальшого відчуження, а як наслідок утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.
Таким чином, на сьогодні відповідач має можливість вільно розпоряджатись спірним майном, у тому числі, відчужувати його, що створює реальну загрозу ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року, судом відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 760/21583/15-ц, оскільки вже на дане майно накладено арешти:
- постановою ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 48762898 від 17 вересня 2015 року;
- ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року у справі № 760/16587/15-ц;
- ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року у справі № 760/24757/14-ц;
- ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року у справі № 1-кс/760/3724/13.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на сьогодні вже припинено три арешти, чинним залишається лише арешт у кримінальному провадженні № 12013110090010647 від 06 вересня 2013 року, накладений ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року (справа № 760/19694/13-к, провадження 1?кс/760/3724/13).
При цьому, по цьому кримінальному провадженню постійно надходять клопотання про скасування арешту майна (справа № 760/1258/15-к, № 760/12672/19).
На сьогодні також на розгляді у слідчого судді перебуває клопотання адвоката ОСОБА_1 про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_2 (справа № 760/23092/19).
Таким чином, ці обставини свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на створення умов для ухилення від виконання судового рішення.
Заявник зазначає, що наявність накладеного арешту на спірне майно не є безумовною підставою для відмови державним реєстратором у проведенні реєстраційних дій, як є безумовною підставою для зупинення їх проведення, в той час, як такою підставою є саме судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій.
Ця обставина також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав, відповідно до якої 15 лютого 2019 року реєстрацію права власності територіальної громади міста Києва скасовано та поновлено право власності ОСОБА_4 , незважаючи на чинний арешт у кримінальному провадженні № 12013110090010647 від 06 вересня 2013 року.
Також це свідчить про наміри відповідача відчужити квартиру, а тому виправданими та співмірними заходами забезпечення позову буде не лише арешт спірного майна, а й заборона суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти дії, пов`язані з реєстрацією прав на об`єкт нерухомого майна за адресою:   АДРЕСА_1 , які забезпечать можливість виконання судового рішення, у разі ухвалення на користь територіальної громади міста та фактичне поновлення порушеного права позивача.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року задоволено частково заяву Київської місцевої прокуратури № 9 про забезпечення позову.
Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.
Задовольняючи частково заяву про накладення арешту, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що невжиття заходів забезпечення позову, таких як накладення арешту на майно та забороною вчиняти дії, може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, що є підставою для забезпечення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гаращенко І.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми ЦПК України, не зазначено жодного обґрунтування своїх висновків, обмежившись лише декларативним зазначенням того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому обґрунтування того, в чому саме полягають такі ризики, або яким чином виконання рішення може бути ускладнене, в оскаржуваній ухвалі не містяться.
За таких умов запропонований позивачем захід забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами, відтак застосуванню в цьому випадку не підлягає, на що, однак, суд першої інстанції увагу не звернув.
Київська місцева прокуратура № 9 не зазначала, що Київська місцева прокуратура № 9 (колишнє найменування - прокуратура Солом`янського району міста Києва) вже зверталася до суду із заявою про забезпечення позову, і ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року у справі № 760/21583/15-ц прокуратурі було відмовлено. Також, на цю квартиру вже накладено арешт ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва Кицюк B.C. від 13 вересня 2013 року у справі № 760/19694/13-к у кримінальному провадженні № 12013110090010647 накладено арешт на спірну квартиру шляхом заборони її відчуження, що позбавляє відповідача можливості відчужити її, відповідач не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю ж квартиру. За таких обставин, відсутня необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходу цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконанні майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при ньому збалансованості інтересів сторін.
Апелянт також посилається на те, що в заяві Київської місцевої прокуратури № 9 про забезпечення позову не згадується про зустрічне забезпечення. А забезпечення позову може призвести до збитків, які відповідач, як власник квартири, може понести, оскільки, відповідач, яка є власником квартири не має можливості в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно вказаного вище майна, через незалежні від неї обставини, а саме: перебування під арештом цього майна.
В частині відмови у задоволенні заяви про заборону вчинення будь-яких дій щодо спірного об`єкту нерухомого майна, апеляційна скарга доводів не містить. 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 149 ЦРК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить  відповідачеві.
Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду міста  Києва від 21 лютого 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 08 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; визнано відумерлою спадщиною вказану квартиру, яка відкрилася після смерті   ОСОБА_5 .
Додатковим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2013 року спірну квартиру   АДРЕСА_2 визнано відумерлою спадщиною і передано територіальній громаді м. Києва.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 липня 2013 року залишено без змін рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 березня 2013 року (а.с.12-13).
Як вбачається з інформаційної довідки № 181999318 від 23 вересня 2019 року з Державного реєстру речових прав, наданої суду, 15 лютого 2019 року реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 скасовано та поновлено право власності ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний спір щодо прав на квартиру АДРЕСА_3 , предметом позову є визнання права власності та витребування вказаної квартири,  тому колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
А також, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно, яке передано територіальній громаді міста Києва, яке вже було відчужене і в подальшому може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є  співмірними із заявленими позивачем вимогами.  
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).
Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.
При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову та докази надані в їх підтвердження вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення відхиляються колегією суддів, оскільки вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду і не є обов`язковим у цьому випадку.                       
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року залишається без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гаращенка Ігоря Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий                                                                            Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                        Т.А. Слюсар 
 
                                                                                                    Г.М. Кирилюк