ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року
м. Київ
справа № 803/1614/16
адміністративне провадження № К/9901/23745/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до військової прокуратури Західного регіону України про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: Бруновської Н.В.(головуючий), Довгої О.І., Запотічного І.І.
І. Суть спору та історія справи
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової прокуратури Західного регіону України про скасування наказу від 07 липня 2016 року №308к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведене службове розслідування щодо нього є упередженим, оскільки йому не надали змоги заявити відводи членам комісії зі службового розслідування, не надали змоги надати пояснення та вивчити матеріали службового розслідування, надати свої пояснення та заперечення на висновок службового розслідування. Крім того зазначає, що як підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності стала некоректна поведінка стосовно працівників (лікарів) Луцького військового госпіталю, однак він такої поведінки не допускав, громадський порядок при спілкуванні з лікарями не порушував, а лише висловлював незгоду з якістю надання медичних послуг та встановленим діагнозом.
3. Відповідач позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість. 
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. У червні 2016 року на адресу Військового прокурора Західного регіону України та Генерального прокурора України надійшла колективна скарга працівників Луцького військового госпіталю (в/ч А4554), в якому повідомлялося, що військовий прокурор військової прокуратури Луцького гарнізону майор юстиції ОСОБА_1 використовуючи своє службове становище та надану владу на протязі тривалого часу намагається встановити для себе вигідне захворювання, яке в нього відсутнє. Зокрема, в скаргах він безпідставно порушує питання щодо неналежного надання йому медичної допомоги та ставить під сумнів кваліфікаційний рівень лікарів. Крім того, перебуваючи на стаціонарному лікуванні неодноразово порушував лікарняний режим, розпорядку дня не дотримувався, лікарські засоби приймав на свій розсуд. Таким чином, на думку скаржників, ОСОБА_1 використовуючи службове становище втручається і впливає на роботу медичної установи, схиляє працівників військового госпіталю встановлювати йому захворювання, яке фактично відсутнє і без будь-яких підстав публічно висловлюється щодо низької кваліфікації медичного персоналу госпіталю, погрожує самостійно провести кадрові зміни по звільненню усіх спеціалістів терапевтичного профілю. Просили провести перевірку щодо перевищення своїх повноважень ОСОБА_1 , притягнути його до відповідальності та про наслідки перевірки проінформувати колектив Луцького військового госпіталю.
5. На підставі вищенаведеної скарги, наказом Військової прокуратури Західного регіону України від 14 червня 2016 року №66 призначено службове розслідування (перевірку) щодо можливого порушення прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_1 вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури, які дискредитують його як працівника прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури. Проведення службового розслідування доручено комісії у складі голови та трьох членів. Строк службового розслідування встановлений до 14 липня 2016 року.
6. За результатом службового розслідування був складений висновок від 07 липня 2016 року в якому запропоновано за допущені порушення вимог   Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту прокуратури України, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та Присяги прокурора притягнути до дисциплінарної відповідальності прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону майора юстиції ОСОБА_1 у вигляді догани.
7. Наказом Військової прокуратури Західного регіону України від 07 липня 2016 року №308к за допущені порушення вимог   Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту прокуратури України, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та Присяги прокурора, прокурору військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України майору юстиції ОСОБА_1 оголошено догану. Вказаний наказ був отриманий позивачем 08 липня 2016 року.
8. Вважаючи вказаний наказ відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
9. Волинський окружний адміністративний суд постановою від 23 листопада 2016 року позовні вимоги задовольнив.
10. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача під час перебування на лікуванні в Луцькому військовому госпіталі не вбачається ознак дисциплінарного проступку в розумінні Дисциплінарного статуту прокуратури України, а також порушень   Закону України «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, Основ законодавства України про охорону здоров`я, а тому його було неправомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани. Крім того, судом встановлено порушення з боку відповідача порядку проведення службового розслідування, що, в свою чергу, призвело до порушення прав позивача.
11. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 23 листопада 2016 року скасував постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової прокуратури Західного регіону України про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності відмовив.
12. Таке рішення апеляційного суду ґрунтується на тому, що     ОСОБА_1 вчинив дії,      які порушують      норми      і правила поведінки      працівника прокуратури, що      принижує      авторитет      органів прокуратури,      що      підтверджено      висновком службового      розслідування      та показами свідка ОСОБА_2 . Крім того, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень з боку відповідача порядку проведення службового розслідування. Також суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції при прийнятті рішення керувався положеннями Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 6 березня 2012 року № 20, яка втратила чинність на підставі наказу Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року № 104, яким затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України.
IV. Касаційне оскарження 
13. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
14. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що судом апеляційної інстанції не зазначено конкретно які саме дій позивача в даному випадку порушили норми й правила поведінки працівника прокуратури і яким чином такі дії принижують авторитет органів прокуратури. Також зазначає, що свідком ОСОБА_2  в суді апеляційної інстанції зазначено, що він ображав працівників госпіталю, назвавши їх дурнями, в тому числі і її особисто, проте не вказала чому вона раніше не повідомила про це ні у поясненнях, які зазначені у висновку службового розслідування від 07.07.2016, ні під час допиту в якості свідка в суді першої інстанції, а тільки в суді апеляційної інстанції. Крім того про вказані вислови позивача не зазначено жодним працівником госпіталю під час проведення службового розслідування та жодним свідком під час розгляду справи в суді першої інстанції.
14.1. Крім того, скаржник зазначає, що помилковими є висновки суду апеляційної інстанції, що видання військовим прокурором Західного регіону України наказу № 308к від 07.07.2016 про накладення на нього дисциплінарного стягнення жодним чином не обмежує право особи, стосовно якої проведено службове розслідування, оскаржити його висновок, оскільки видання наказу про накладення дисциплінарного стягнення обмежує право особи, стосовно якої проведено службове розслідування (перевірка), оскаржити висновок службового розслідування на підставі якого такий наказ був виданий саме керівнику, який призначив службове розслідування, прокурору вищого рівня, а тільки залишає можливість оскаржити його Генеральному прокурору України, який є єдиною посадовою особою прокуратури уповноваженою скасовувати накази інших прокурорів-керівників прокуратури про накладення дисциплінарного стягнення на прокурорських працівників і відповідно тільки після скасування такого наказу може бути скасований відповідний висновок службового розслідування та повторно призначено службове розслідування.
14.2. Також скаржник послався на те, що безпідставними є висновки відповідача та суду апеляційної інстанції, що йому була надана можливість надати усні чи письмові пояснення, висловлювати зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування (перевірки), ознайомлюватися з усіма наявними матеріалами, однак він своїм правом не скористався, оскільки в нього не було такої можливості, а рапорт від 24.06.2016 про його відмову від дачі пояснень 23.06.2016, оскільки складання такого не передбачено Інструкцією № 104 і відповідно він не є матеріалами службового розслідування й не може бути врахований при складані висновку службового розслідування. 
14.3. Крім того, з приводу посилань суду першої інстанції на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення керувався положеннями Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 6 березня 2012 року № 20, яка втратила чинність на підставі наказу Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року № 104, скаржник зазначає, що положення вказаних нормативних актів в більшій свої частині співпадають та відповідач так само їх порушив за обставин встановлених та зазначених судом першої інстанції. Тобто судовою колегією суду апеляційної інстанції було достатньо уточнити ці обставини, внісши зміни в постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 у вигляді зазначення замість положень пунктів Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 06.03.2012 № 20, відповідні положення пунктів Інструкції № 104.
15. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність і просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
V. Нормативне регулювання
16. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених   статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства   (далі -   КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
17. За приписами частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
18.   Частиною другою      статті 2 КАС України    (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)   визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
19. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, систему прокуратури України, а також порядок звільнення прокурора з посади, припинення, зупинення його повноважень на посаді визначено   Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру»   (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до статті 3 якого діяльність прокуратури ґрунтується на засадах, зокрема, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.
20. Згідно зі   статтею 19 вказаного Закону   прокурор зобов`язаний виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;  додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
21. Наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 затверджено Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури, за приписами статті 1 якого його завданнями є:
забезпечення ефективного здійснення працівниками прокуратури своїх професійних обов`язків на підставі додержання принципів верховенства права, законності, суспільної моралі та високої культури;
підвищення авторитету органів прокуратури та сприяння зміцненню довіри громадян до них;
створення умов для розвитку у працівників прокуратури почуття справедливості, відповідальності, відданості справі, додержання загальнолюдських моральних цінностей, запобігання проявам корупції;
формування принципової морально-правової позиції у взаєминах з колегами по службі та керівництвом.
22. Відповідно до   статті 4 вказаного Кодексу   професійна діяльність працівників прокуратури ґрунтується на принципах, зокрема:
поваги до прав і свобод людини і громадянина;
толерантності;
професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури;
зразковості поведінки та дисциплінованості.
23. Статтею 15 вказаного Кодексу   визначено, що при виконанні службових обов`язків працівник прокуратури має дотримуватися загальноприйнятих норм моралі та поведінки, бути взірцем добропорядності, вихованості і культури. Порушення трудової та виконавської дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для працівника прокуратури і тягнуть за собою у відповідних випадках передбачену законом відповідальність. 
24. Згідно зі   статтею 18 цього ж Кодексу   працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.
Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.
Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з`ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури, з метою ухилення від відповідальності.
25. Відповідно до статті 28 вказаного Кодексу у відносинах з громадянами поза службою працівник прокуратури має бути взірцем законослухняності, добропорядності, додержання загальновизнаних норм моралі та поведінки.
26. Згідно зі ст. 30 Кодексу відповідно до   Закону України «Про прокуратуру»   працівники прокуратури зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
27. Відповідно до частини третьої   статті 48 Закону України «Про прокуратуру»   за порушення   закону, неналежне виконання службових обов`язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.
28. Статтею 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого   Постановою Верховною Радою України від 06 листопада 1991 року №1796-XII, передбачено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.
29. Відповідно до ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.
30. Відповідно до ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарними стягненнями є:1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення       нагрудного       знаку            "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.
31. Згідно зі ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з`ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.
32. Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.
33. Порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури регламентовано Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 4 вересня 2014 року № 104 (далі -   Інструкція № 104), за приписами пункту 1.2 якої службове розслідування (перевірка) - комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягань на їхнє життя, здоров`я та майно, загибелі та в інших випадках передбачених Інструкцією.
34. Метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об`єктивне і всебічне з`ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу (пункту 1.3 Інструкції №104).
35. Відповідно до пункту 3.4 Інструкції №104 про призначення службового розслідування (перевірки) уповноваженим керівником органів прокуратури видається розпорядження, у якому визначається склад комісії (голова та члени), підстава, мета та строки його проведення, прізвище, ім`я та, по батькові особи, щодо якої проводиться розслідування, та її посада.
36. Відповідно до пункту 3.5 Інструкції №104 службове розслідування проводиться у строк не більше одного місяця з дня його призначення. У разі необхідності за вмотивованим рапортом голови комісії визначений строк може бути продовжено уповноваженим керівником, який призначив службове розслідування (перевірку), але не більш ніж на один місяць.
37. Голова та члени комісії мають право у разі відмови працівника прокуратури, стосовно якого проводиться службове розслідування (перевірка), надавати пояснення, складати відповідний акт (пункту 6.1.2 Інструкції №104).
38. Згідно з пунктами 6.2.12, 6.2.13 Інструкції №104 голова та члени комісії зобов`язані не пізніше наступного робочого дня після затвердження керівником висновку службового розслідування (перевірки) повідомити про його завершення особу, стосовно якої воно проведено, про що зробити письмову відмітку. Ознайомити особу, стосовно якої проводилося службове розслідування (перевірка) із затвердженим висновком.
39. Питаннями, які підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування (перевірки) є: - обставини події, у зв`язку з якою проводиться службове розслідування (перевірка), час місце, спосіб, наслідки тощо; - правомірність дій працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй; - наявність чи відсутність у діянні або бездіяльності працівника прокуратури ознак кримінального, корупційного правопорушення, інших ганебних вчинків, порушень Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, їх мотиви; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності працівника прокуратури чи знімають безпідставні звинувачення або підозру у скоєнні порушення. Пунктом 10.3 Інструкції визначено, що в описовій частині висновку викладаються встановлені під час проведення службового розслідування (перевірки) відомості, перелік яких передбачено п.8 цієї Інструкції (пункти 8.1,8.2,8.3,8.4 Інструкції №104).
40. Права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування (перевірка) визначені в пункті 7   Інструкції № 104, а саме: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування (перевірки), склад комісії, заявляти обґрунтовані клопотання про відвід голови або членів комісії; брати участь у службовому розслідуванні (перевірці), у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, у встановленому порядку подавати документи, які мають значення для його проведення; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування (перевірки) оскаржувати дії або бездіяльність голови та членів комісії; відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; порушувати питання про витребування додаткових документів, одержання додаткових пояснень осіб тощо; отримувати повідомлення про завершення службового розслідування (перевірки); у семиденний строк після отримання повідомлення про завершення службового розслідування (перевірки) ознайомлюватися із затвердженим висновком; у десятиденний строк з дня ознайомлення зі змістом висновку про результати службового розслідування (перевірки) оскаржити керівнику, який призначив службове розслідування (перевірку), прокурору вищого рівня та у встановленому порядку до суду.
41. Відповідно до підпункту10.7 пункту10 Інструкції № 104 не пізніше наступного робочого дня після затвердження висновку службового розслідування (перевірки) про його завершення повідомляється особа, стосовно якої воно проведено.
42.  Відповідно до статті 33 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.
43.Пунктом 5 ч.1   ст. 43 Закону України "Про прокуратуру"   передбачено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.
44. Відповідно до ч.1   ст. 49 Закону України "Про прокуратуру"   на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
1) догана;
2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора України);
3) звільнення з посади в органах прокуратури.
VІ. Позиція    Верховного Суду
45.   Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
46. Досліджуючи питання дотримання процедури проведення службової перевірки, Суд зазначає, що як було зазначено вище наказом Військової прокуратури Західного регіону України від 14 червня 2016 року №66 призначено службове розслідування (перевірку) щодо можливого порушення прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_1 вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури, які дискредитують його як працівника прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури. Проведення службового розслідування доручено комісії у складі голови та трьох членів. Строк службового розслідування встановлений до 14 липня 2016 року.
47. Так, обов`язки      щодо роз`яснення особі, стосовно якої проводиться службове розслідування (перевірка) її прав та забезпечення умов їх реалізації, виникають саме з моменту призначення такої перевірки.
48. Проте, як вбачається з матеріалів справи, про   початок      службової перевірки відповідно до вказаного вище наказу позивача повідомлено лише 23 червня 2016 року.
49. Крім того, у матеріалах службового розслідування наявний   рапорт від 24.06.2016, складений членом комісії з проведення службового розслідування, відповідно до якого 23 червня 2016 року прокурор військової прокуратури Луцького гарнізону майор юстиції ОСОБА_1 відмовився надати пояснення щодо обставин, які підлягають з`ясуванню у ході службового розслідування (перевірки) щодо можливого порушення ним вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури, які дискредитують його як працівника прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури   
50. Разом з тим, даний рапорт не може вважатися належним доказом дотримання прав позивача, гарантованих пунктом 7   Інструкції №104, як особи, стосовно якої проводиться перевірка.
51. Відповідно до п.6.1.2 Інструкції голова та члени комісії мають право складати відповідний акт у разі відмови надавати пояснення працівником прокуратури, стосовно якого проводиться службове розслідування (перевірка).
52. Так, членом комісії з проведення службового розслідування ОСОБА_3 складений не акт, а рапорт, що суперечить вказаному вище пункту Інструкції.
53. Наведені обставини спростовують твердження відповідача про те, що прокурору військової прокуратури Луцького гарнізону майору юстиції ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення з приводу службового розслідування, але останній відмовився їх надавати, з чого випливає порушення його прав на участь у службовому розслідуванні, зокрема права надавати пояснення і заявляти відводи членам комісії. 
54. Отже, вказані порушення процедури службового розслідування є суттєвими, оскільки вони спричинили неповне з`ясування обставин дисциплінарного проступку, що ставиться у вину ОСОБА_1 , а відтак і необґрунтованість обраного позивачу дисциплінарного стягнення.
55. Враховуючи вищенаведене, Суд констатує наявність порушень з боку відповідача порядку проведення службового розслідування, що, в свою чергу, призвело до порушення прав позивача, що, в свою чергу, ставить під сумнів правомірність результатів самої перевірки.
56. Щодо    посилань позивача на позбавлення його права оскарження висновку службового розслідування керівнику, оскільки такий висновок і оскаржуваний наказ був прийнятий в один день, Суд зазначає, що позивач не був позбавлена такого права незалежно від прийняття оскаржуваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
57. Щодо доводів скаржника, наведених по суті виявлених в ході проведення службового розслідування порушень, колегія суддів зазначає наступне.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за недотримання правил прокурорської етики необхідно установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс.
58. Відповідно до наказу військової прокуратури Західного регіону України від 07 липня 2016 року №308к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", учинками, що шкодять репутації працівника прокуратури та її авторитету, є те, що під час перебування на лікуванні ОСОБА_1 порушував лікарняний режим, розпорядку не дотримувався, лікарські засоби приймав на власний розсуд, висловлював незадоволення встановленим діагнозом, запропонованим лікуванням та якістю наданих медичних послуг. Крім того, ОСОБА_1 будучи невдоволеним якістю наданої медичної допопоги, поводив себе некоректно та агресивно, здійснював тиск на членів лікарської комісії, погрожував їм судом, проведенням службових перевірок та звільненням із займаних посад.
59. Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1  був притягнутий за те, що скаржився на якість надання медичної допомоги, рівень компетенції лікарів, на неправильний діагноз у Луцькому військовому госпіталі, не дотримувався лікарняного режиму, а також за тиск, який виразився у заявах про намір звільнити лікарів та подати на них до суду.
60. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, зокрема, виходив з того, що допитана у ході судового розгляду, в суді апеляційної інстанції, свідок ОСОБА_4 підтвердила той факт, що ОСОБА_1 поводив себе      імпульсивно та емоційно, розмовляв на підвищених тонах, ображав працівників госпіталю, назвавши їх дурнями, в тому числі і її особисто, погрожував звільненням, тобто вчиняв      дії, які не личать працівнику прокуратури. З огляду на таку поведінку ОСОБА_1 ,       ОСОБА_4 вважає, що останнім допущено грубе порушення норм етичної поведінки та присяги працівника прокуратури, чим завдано шкоди її авторитету.
61. Разом з тим, як вбачається з письмових пояснень посадових осіб Луцького військового госпіталю, що містяться в матеріалах службового розслідування та показів свідків, наданих в суді першої інстанції, вказані покази ОСОБА_4 не в повній мірі співпадають із свідченнями інших посадових осіб Луцького військового госпіталю та з попередньо наданими її показами. 
62. Так, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано судом апеляційної інстанції, юрисконсульт ОСОБА_5 пояснила, що 30 травня 2016 року вона була запрошена на засідання лікарської комісії по вивченню скарг та заяв громадян на якість проведеного лікування у структурних підрозділах військового госпіталю. Розглядалася скарга громадянина ОСОБА_1 на неналежне надання йому медичної допомоги та на невірність поставленого йому діагнозу лікарями терапевтичного відділення під час амбулаторного та стаціонарного лікування. В ході засідання було заслухано скаржника, який звинуватив медичний персонал у непрофесійності. Поводив себе емоційно та імпульсивно, підтвердив що недотримувався госпітального режиму і що не виконував призначення лікаря амбулаторно. В пориві емоцій запевнив присутніх, що вживатиме заходів щодо кадрових змін у госпіталі. В своїх поясненнях позивач постійно наголошував на неправильний діагноз. Також, під час дачі показань як свідка в суді першої  інстанції ОСОБА_5 пояснила, що під час засідання лікарської комісії позивач громадський порядок не порушував, а лише вів себе емоційно, зухвало та на підвищених тонах. 
63. Також, начальника відділення анестезіології, реаніматології та інтенсивної терапії ОСОБА_6 , зазначив, що під час засідання комісії ОСОБА_1 сказав про заміну лікарів терапевтичного відділення та про те, що він буде скаржитись до суду.
64. Начальника інфекційного відділення ОСОБА_7, який також підтвердив факт висловлення ОСОБА_1 бажання замінити лікарів терапевтичного відділення  На питання суду під час допиту як свідка в суді першої інстанції пояснив, що позивач громадський порядок під час засідання лікарської комісії не порушував, а лише вів себе емоційно та на підвищених тонах.
65. Заступника начальника госпіталю з медичної частини - начальника частини ОСОБА_8 пояснив, що під час проведення лікарської комісії було заслухано громадянина ОСОБА_1 , який постійно чинив тиск на членів комісії та в ультимативній формі повідомив про негативні наслідки (аж до звільнення) у разі прийняття негативного рішення стосовно нього. Як зазначено в письмових поясненнях ОСОБА_8 , ОСОБА_1 категорично відмовився пройти ВЛК у м. Львів та погрожував судовими позовами. На питання суду під час допиту як свідка в суді першої інстанції пояснив, що позивач під час засідання лікарської комісії громадський порядок не порушував, але вів себе емоційно та на підвищених тонах.
66. Що стосується начальника терапевтичного відділення ОСОБА_2 , то вона пояснила, що під час засідання лікарської комісії 30 травня 2016 року позивач заявив про низьку кваліфікацію лікарів, що він буде особисто проводити кадрові зміни у терапевтичному відділенні та буде позиватися до суду. На питання суду під час допиту як свідка в суді першої інстанції пояснила, що позивач під час лікування грубив їй, покидав палату на деякий час, але потім повертався. Письмово керівництво не повідомляла, оскільки це було декілька разів. Ліки позивач приймав і випадків присутності в нетверезому стані не було. Особистою розправою не погрожував, тільки говорив що буде позиватися до суду.
67. На питання суду під час допиту як свідка в суді першої інстанції ОСОБА_9 , який на той час був в.о. начальника госпіталю пояснив, що у госпіталі допускається відлучення за його межі на деякий час, але без порушення лікарняного режиму і не більше ніж на добу. Письмових доповідних з приводу відсутності ОСОБА_1 не надходило. Від нього лише надійшла усна скарга, що, на думку свідка, є правом пацієнта і ніякого тиску він не чинив.
68. Отже, використання позивачем безпосередньо свого статусу військового прокурора для тиску на лікарів в особистих інтересах, матеріалами службового розслідування та  матеріалами справи не підтверджено.
69. Суд зазначає, що пунктами «д» та «ї» частини першої статті 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я визначено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я, а також оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.
70. Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, вільний (на власний розсуд) вибір методів лікування та прийому ліків, дотримання чи недотримання лікарняного режиму, а також оскарження неправомірних, на думку пацієнта, рішень, дій чи бездіяльності лікарів, в тому числі до суду, або з вимогою звільнити некомпетентного, на думку пацієнта, лікаря, є його законним правом і в даному випадку позивач не порушував вимоги Дисциплінарного статуту прокуратури України,   Закону України «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.
71. При цьому, позивач не позбавлений права оскаржувати як громадянин неправомірні на його думку дії та рішення лікарів.
Отже, в аспекті спірних правовідносин та відповідного їм правого регулювання, підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за порушення правил професійної етики є поведінка, яка несумісна з правовим статусом прокурора та/або завданнями і функціями прокуратури, а не незадоволеня позивачем як громадянином наданими йому медичними послугами.
72. В межах службового розслідування відповідач оцінки діям позивача, які були підставою для складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, на предмет того, чи наявний у них склад дисциплінарного правопорушення, що полягає в порушенні правил професійної етики, не давав.
73. З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача не було підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з підстав, зазначених в оскаржуваному наказі.
74. Застосування судом першої інстанції при прийнятті рішення положень Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 6 березня 2012 року № 20, яка втратила чинність на підставі наказу Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року № 104, яким затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, не призвело до ухвалення неправильного судового рішення по суті та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
75. Таким чином, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , однак вважає за необхідне змінити рішення першої інстанції в частині мотивів його прийняття.
76. Відповідно до частин першої, третьої та четвертої   статті 351 КАС України   підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення   закону, або застосування   закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування   закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповнені або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
77.   Згідно з пунктами 3,4 частини першої   статті 349 КАС України   суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
78.   За таких обставин Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції потрібно змінити в частині мотивів його прийняття у зв`язку із застосуванням   нормативного акту, який не підлягає застосуванню до цих правовідносин.
79.   Ураховуючи зазначене, Суд уважає необхідним постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову суду першої інстанції змінити в частині мотивування.
VII. Судові витрати
80.   З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи в зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями   3,   341,   345,   349,   351,   355,   356,   359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі №876/10544/16 скасувати. 
3. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі №876/10544/16 змінити в частині мотивування.
4. В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі №876/10544/16  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    О.В. Калашнікова