ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006980 пров. № А/857/4001/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,
за участю секретаря судового засідання                              Лутчин А.М.,                              
за участю представника позивача                                        Штинди О.В.,
за участю представника відповідача                                        Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року, прийняте суддею Брильовським Р.М. о 12 годині 33 хвилині у місті Львові, повний текст складений 17.02.2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОВЕРТРЕЙД КОМПАНІ» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів,-

                                                         встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОВЕРТРЕЙД КОМПАНІ» (надалі – ТзОВ «ОВЕРТРЕЙД КОМПАНІ» звернулося з позовом до Галицької митниці Держмитслужби (надалі – відповідач)  про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/201704/2 від 01.11.2019 року; № UA209000/2019/201720/2 від 05.11.2019 року ; № UA209000/2019/201723/2 від 05.11.2019 року; № UA209000/2019/201724/2 від 05.11.2019 року; № UA209000/2019/201730/2 від 06.11.2019 року; № UA209000/2019/201750/2 від 11.11.2019 року; № UA209000/2019/201752/2 від 11.11.2019 року; № UA209000/2019/201753/2 від 11.11.2019 року; № UA209000/2019/201764/2 від 13.11.2019 року; № UA209000/2019/201765/2 від 13.11.2019 року; № UA209000/2019/201779/2 від 16.11.2019 року; № UA209000/2019/201777/2 від 15.11.2019 року; № UA209000/2019/201832/2 від 25.11.2019 року; № UA209000/2019/201833/2 від 25.11.2019 року; № UA209000/2019/201835/2 від 25.11.2019 року; № UA209000/2019/201840/2 від 26.11.2019 року; № UA209000/2019/201841/2 від 26.11.2019 року; № UA209000/2019/201857/2 від 27.11.2019 року; № UA209000/2019/201864/2 від 28.11.2019 року; № UA209000/2019/201868/2 від 29.11.2019 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року задоволено позов.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що митницею не наведено в рішеннях про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумніви у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.
Відповідач звертає увагу суду на те, що у складі засновників нерезидента позивача перебувають громадяни України  та мешканці м.Львова, однак, не представлено суду належних і допустимих доказів на підтвердження вказаного аргументу.
З приводу стабільного зазначення позивачем митної вартості товарів 1,22 та 1,32 дол. США за кг, не дивлячись на різні країни відправлення, різні логістичні витрати та різну якість товару, на що звертає увагу відповідач, то, як вбачається з усіх інвойсів, наданих суду та відповідачу, поставка товарів відбулась на умовах DAP «Lviv», що згідно ІНКОТЕРМС -2010 означає те, що контрагент – нерезидент несе всі витрати до моменту передачі товару позивачеві, а останній несе обов`язок по оплаті такої поставки з моменту її здійснення.
Покликання митниці на недоліки у заповненні граф CMR є необґрунтованими, оскільки такі не містять числових значень, що ніяк не впливає на вартісне значення заявленої декларантом митної вартості товарів.
Щодо строків розрахунку, то надані інвойси по кожній митній декларації містять всі необхідні реквізити та є чинними, а додатком до контракту передбачено відвантаження товару на умовах післяоплати.
З приводу покликань відповідача на іншу вартість товару у декларації країни відправлення, ніж в інвойсі, то, як встановлено, вартість у цих двох документах вказана у різних валютах.
Суд відхилив доводи відповідача про відсутності інформації про ступінь зносу, оскільки останній у своїх рішеннях сам визначив ступінь зносу у розмірі 25 %. Крім того, зазначене  зафіксовано у наданих позивачем митних деклараціях, сертифікатах дезінфекції, сертифікатах якості. Код УКТЗЕД товарів відповідач не оскаржує.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Галицька митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі зазначено про ряд розбіжностей щодо умов поставки та місць, зазначених у CMR.
У рахунку – фактурі  відсутні будь – які відомості про строки розрахунків.
В документах відсутня інформація щодо ступеня зносу товару  і даний висновок стосується іншої поставки товару. Надані декларантом платіжні доручення у графі «призначення платежу» містять лише посилання на контракт, а тому не можуть бути ідентифіковані якою – небудь партією / партіями товару та засвідчити відсутність товару. Документ під назвою «прайс – лист» насправді є некомерційною пропозицією необмеженому колу осіб, а листом на адресу покупця, який констатує факт відпускних цін продавця для нього.
Отже, всі платежі, які були здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю, позивачем підтверджені не були, про що вказувалося відповідачем, тому з огляду на ч.3 ст. 58 МК України, основний метод застосування не підлягав.
Крім того, платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок – фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж не є доказом, достатнім для проведення митної вартості повної поставки товару.
Позивачем не надано до митного оформлення основний документ, що підтверджує митну вартість – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Також вказується на те, що у кожному оскаржуваному рішенні вказано законну підставу для відмови у митному оформленні  за заявленою декларантом митною вартістю.
Маються покликання на позиції Верховного Суду.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

ТзОВ «ОВЕРТРЕЙД КОМПАНІ»  подано відзив на апеляційну скаргу, в якому маються покликання на практику Верховного Суду з аналогічних правовідносин та викладено обґрунтування, подібні мотивам судового рішення.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що 27.04.2018 року між PROFIT TRADE GROUP S.R.O. (продавець) та ТзОВ «ОВЕРТРЕЙД КОМПАНІ» укладено контракт №2704-2018. За умовами контракту одиниця виміру товару – кілограми, ціна та якість товару вказуються в рахунку-фактурі (інвойсі), загальна сума контракту визначається шляхом складання вартості всіх партій товару за весь період дії контракту, оплата за контрактом здійснюється на банківський рахунок продавця, покупець здійснює платежі згідно з рахунку-фактури виставленої продавцем за кожну поставлену партію товару.
Для митного оформлення партій товару, що придбавалися позивачем за контрактом №2704-2018 від 27.04.2018 року надавалися інвойси за №№ 495/07-2019 від 30.10.2019 року; 497/07-2019 від 31.10.2019 року; 498/07-2019 від 31.10.2019 року; 499/07-2019 від 31.10.2019 року; 500/07-2019 від 05.11.2019 року; 506/07-2019 від 08.11.2019 року; 507/07-2019 від 09.11.2019 року; 508/07-2019 від 09.11.2019 року; 509/07-2019 від 12.11.2019 року; 510/07-2019 від 12.11.2019 року; 18618 від 12.11.2019 року; 514/07-2019 від 13.11.2019 року; 532/07-2019 від 22.11.2019 року; 533/07-2019 від 22.11.2019 року; 534/07-2019 від 22.11.2019 року; 520/07-2019 від 18.11.2019 року; 536/07-2019 від 23.11.2019 року; 535/07-2019 від 22.11.2019 року; 539/07-2019 від 26.11.2019 року; 542/07-2019 від 27.11.2019 року.

Крім контракту та вказаних інвойсів на підтвердження митної вартості за першим основним методом позивач подав відповідачеві також копії таких документів: додатки до згаданого зовнішньоекономічного контракту від 27.04.2018 року; висновок експертного товарознавчого дослідження № 19/1/145 від 26.04.2019 року; пакувальні листи, сертифікати якості та дезінфекції, датовані тим самим днем, що й відповідні інвойси; міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR); митні декларації країн відправлення; лист Мінекології № 817/2837-19 від 07.05.2019 року; банківські платіжні документи про оплату товару за період вересень-жовтень 2019 року; прайс-лист від 01.10.2019 року.
За результатами аналізу вказаних документів у листопаді 2019 року відповідач прийняв 20 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, згідно з яких митну вартість товарів визначив за резервним методом, передбаченим ст. 64 Митного кодексу України. Також у рішеннях зазначено, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугували МД UA209140/2019/151651 від 18.06.2019 року, МД UA209140/2019/186819 від 30.09.2019 року.
Відповідно до ст. 264 МК України митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. 

Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. 
На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів. 
Згідно ст.49 Митного кодексу України (надалі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки. 
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 (ГААТ). Згідно з ч. 2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. 

Відповідно до ч.2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в ч. 2 ст. 53 МК України. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як вірно вказано судом першої інстанції, згідно вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).
Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 року у справі № 815/6827/17 прийшов до висновку про те, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, означених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої -дітної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими. чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Зазначене вище узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-127а15.

Право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, разом з митними деклараціями декларантом для митного оформлення подано наступні документи: інвойси № 495/07-2019 від 30.10.2019 року; №497/07-2019 від 31.10.2019 року; №498/07-2019 від 31.10.2019 року; №499/07-2019 від 31.10.2019 року; №500/07-2019 від 05.11.2019 року; №506/07-2019 від 08.11.2019 року; №507/07-2019 від 09.11.2019 року; №508/07-2019 від 09.11.2019 року; №509/07-2019 від 12.11.2019 року; №510/07-2019 від 12.11.2019 року; №18618 від 12.11.2019 року; №514/07-2019 від 13.11.2019 року; №532/07-2019 від 22.11.2019 року; №533/07-2019 від 22.11.2019 року; №534/07-2019 від 22.11.2019 року; №520/07-2019 від 18.11.2019 року; №536/07-2019 від 23.11.2019 року; №535/07-2019 від 22.11.2019 року; №539/07-2019 від 26.11.2019 року; №542/07-2019 від 27.11.2019 року; додатки до згаданого зовнішньоекономічного контракту від 27.04.2018 року; висновок експертного товарознавчого дослідження № 19/1/145 від 26.04.2019 року; пакувальні листи, сертифікати якості та дезінфекції, датовані тим самим днем, що й відповідні інвойси; міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR); митні декларації країн відправлення;  лист Мінекології № 817/2837-19 від 07.05.2019 року; банківські платіжні документи про оплату товару за період вересень-жовтень 2019 року; прайс-лист від 01.10.2019 року.
З приводу покликання апелянта на відсутність у рахунку – фактурі  будь – яких відомостей про строки розрахунків, апеляційний суд зазначає наступне.
За положеннями ст. 53 МК України банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар. 

При цьому відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару. Тобто строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.
Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.2018 року у справі № 803/49/16.
Також Верховний Суд у постанові від 11.06.2019 року  у справі № 813/1755/17 зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Зазначений висновок Верховного Суду відповідає ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, згідно якої контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, та свідчить про безпідставність усіх оскаржених рішень відповідача.

Апелянтом не обґрунтовано, яким чином, як він зазначає, непрямий контракт впливає на правильність визначення митної вартості позивачем.
Що стосується однакової заявленої митної вартості, то інвойс по кожній митній декларації містить умови поставки - «DAP» Lviv», що згідно міжнародних правил «ІНКОТЕРМС-2010» означає те, що контрагент-нерезидент несе усі витрати до моменту передачі товару позивачеві, а останній несе обов`язок оплати такої поставки з моменту здійснення такої.
Тому ціна за контрактом не відрізняється незважаючи на різні країни відправлення партій товару, адже договірні відносини позивача з продавцем PROFIT TRADE GROUP S.R.O. за контрактом № 2704-2018 та ціна за таким контрактом не включають витрат на транспортування. В свою чергу, такі витрати названий продавець самостійно погоджує із логістичними компаніями, які здійснюють транспортування партій товару, що відправляються зі складів продавцем PROFIT TRADE GROUP S.R.O. позивачу. Що також відноситься й до вартості упакування товару.

Додатком від 27.04.2019 року до контракту № 2704-2018 від 27.04.2018 року, також поданому до Митниці, передбачено відвантаження товару на умовах післяоплати.
У матеріалах справи міститься копія бухгалтерської звірки, в якій вказано, що PROFIT TRADE GROUP S.R.O. підтвердило факт отримання грошових коштів за товар згідно контракту № 2704-2018 від 27.04.2018 року у листопаді 2019 року від позивача.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що вказівка відповідача на посилання у копіях платіжних документів лише на контракт № 2704-2018 від 27.04.2018 року не спростовує наявних в матеріалах справи документів в підтвердження оплати позивачем за товар, отримання якої підтверджено також зазначеною вище бухгалтерською звіркою позивача з продавцем. 
Також в матеріалах справи наявний лист від 27.03.2019 року № 2101-246 від ПАТ «ОКСІ БАНК» із роз`ясненням механізму транскордонних переказів коштів через кореспондентський рахунок банку в іноземній валюті, що відкритий в іншому банку.
Продавець товару є нерезидентом, а у наданих позивачем відповідачеві банківських платіжних документах, для взаєморозуміння, призначення платежу вказане англійською мовою із зазначенням контракту № 2704-2018 від 27.04.2018 року та що це оплата за вживані одяг та взуття за цим же контрактом.

Сама ж оплата позивачем продавцеві Profit Trade Group s.r.o. проводилася за результатами поставок кількох партій товарів на підставі кількох інвойсів, що відповідає домовленостям.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що посилання митниці на недоліки у заповненні граф CMR є необґрунтованими, оскільки такі не містять числових значень, що ніяк не впливає на вартісне значення заявленої декларантом митної вартості товарів. 
Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 52 МКУ транспортні (перевізні) документи є документами, що підтверджують митну вартість товарів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.
Тому, враховуючи те, що у всіх випадках товари імпортувалися на умовах поставки DAP, подані позивачем міжнародні автомобільні накладні CMR не є документами, які підтверджують митну вартість імпортованих ним товарів.
З приводу покликання апелянта на відсутність в  документах інформації щодо ступеня зносу товару, колегія суддів зазначає, що у поданих відповідачу митних деклараціях, сертифікатах дезінфекції, сертифікатах якості вказано на ступінь зношеності товару в 25%. Цей ступінь зношеності також вказано в гр. «26» оскаржуваних рішень.
При цьому код УКТЗЕД товарів (63090000) є незмінним за всіма його партіями, сам код відповідачем під сумнів не ставився, так само як й ступінь зносу товару, який у митних деклараціях вказаний «до 25%».
Посилаючись на подібні обставини, апелянт не наводить жодних доводів щодо того, яким чином це може вплинути на правильність визначеної митної вартості імпортованого товару та/або унеможливить її визначення за основним методом.
Таким чином,  відповідач перевіряє нечислові обставини, покликання на які не можуть бути належною, достатньою та законною підставою для коригування митної вартості товарів, визначеної позивачем за основним методом.

Частиною 6 ст.54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що неподання декларантом запитуваних Митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що контролюючому органу позивачем надано повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом (ціною договору).

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     постановив:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.006980 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 23.09.2020 року.