Єдиний унікальний номер 243/10626/19 
Номер провадження 22-ц/804/2593/20        

Єдиний унікальний номер 243/10626/19                             Головуючий у 1 інстанції Воронков Д.В.
Номер провадження 22-ц/804/2593/20                                                             Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року                                                                                                           м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача                                         Агєєва О.В.,
суддів:                                          Мальованого Ю.М., Тимченко О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 243/10626/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Демченко Катерина Андріївна, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2020 року у складі судді Воронкова Д.В., -
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він з 18.12.2010 року працював у Дебальцевському загоні воєнізованої охорони Державного підприємства «Донецька залізниця». 10.06.2017 року він був звільнений з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. На день звільнення позивача останньому була нарахована, але не виплачена заробітна плата з лютого 2016 року по липень 2017 року в розмірі 30432,43 грн. По теперішній час суми, що належать позивачу, відповідачем не виплачені. В зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати в сумі 30432,43 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати відмовлено. 

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» та звільнений саме цією юридичною особою, а не АТ «Укрзалізниця».
Зазначає, що правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать Державі, визначено Законом України від 23 лютого 2012 № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон № 4442-VI).
Згідно пункту 6 статті 2 Розділу II Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».
Згідно пунктів 1, 2, 12 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Постанова № 200); Українська залізниця є правонаступником усіх прав і обов`язків підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації.
Державну реєстрацію ПАТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, про що свідчить відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до Закону № 4442-VI постановою № 200 утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено Державне підприємство «Донецька залізниця».
Відповідно до частини 4 статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.
За змістом частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Разом з тим, фактичні дії щодо допуску працівника до роботи на новоствореному підприємстві, нарахування та виплата заробітної плати за інший період - фактично складають зміст трудового договору та свідчать про існування між сторонами спору трудових правовідносин.
Зазначає, що ПАТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем по справі і суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу позивача відповідачем не надано. 
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду у вересні 2019 року.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 гривня.
Визначена позивачем у позові ціна позову складає 30 432,43 грн., менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції не відповідає.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 08.09.2009 був прийнятий до Краснолиманського загону воєнізованої охорони Державного підприємства «Донецька залізниця». 01.12.2015 року підпорядкований до Дебальцевського загону воєнізованої охорони згідно наказу № 170/Н від 29.07.2015 року (а.с.9).
10.07.2017 ОСОБА_1 звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, згідно наказу від 10.07.2017 № 82/НОР-ОС, який підписаний начальником Дебальцевського загону воєнізованої охорони Горобець А.О. (а.с.9, 10).
Згідно з наданою позивачем довідкою про заборгованість по заробітній платі, яка видана Дебальцевським загоном воєнізованої охорони 03.10.2017 року за № 352, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за період з лютого 2016 року по 10.07.2017 року складає 30432,43 грн., у тому числі за 2016 р.: за лютий - 3899,02 грн., березень - 4670,14 грн., квітень - 3874,92 грн., травень - 4507,33 грн., червень - 6426,83 грн., липень - 1153,03 грн., серпень - 3114,72 грн., вересень - 1169,02 грн., з жовтня 2016 року по червень 2017 року – 0,00, за липень 2017 року – 1617,42 (а.с.4).
Згідно Реєстру застрахованих осіб, наданого на вимогу суду ПФУ, вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у 2016 році: за лютий – 6036.27, березень -5753,7; квітень 4774,14; травень -5555,37(а.с. 31) 
Згідно довідки ГУ ДФС у Донецькій області від 20.12.2019 року інформація про отримані доходи ОСОБА_1 – відсутні (а.с.32). 
Виписка з табелю обліку використання робочого часу від 10.07.2017 року за підписом начальника Дебальцевського загону воєнізованої охорони Горобець А.О. містить інформацію про явку ОСОБА_1 до робочого місця в період часу з 01.02.2016 по 10.07.2017 року (а.с.39 ).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем - Акціонерним товариством «Українська залізниця», оскільки майно ДП «Донецька залізниця» не ввійшло до статутного капіталу АТ «Українська залізниця» та відповідач не став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території. Враховуючи, що процедура реорганізації цих підприємств та передача їх прав та обов`язків призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України, АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем, який має виконати обов`язок щодо виплати заборгованості із заробітної плати позивача. 

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.
Законом України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постановою Кабінету Міністрів України № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» передбачено наступні етапи проведення реорганізації: 1) інвентаризація майна юридичних осіб, які підлягають злиттю, та складення передавального акта, 2) затвердження статуту нової юридичної особи (АТ «Укрзалізниця»), 3) державна реєстрація АТ «Укрзалізниця»; 4) припинення державних підприємств залізничного транспорту.
Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.
При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, при якому все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.
Враховуючи, що відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з приводу того, що АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем, який мав виконати обов`язок щодо виплати заборгованості із заробітної плати позивача, оскільки згідно зі статутом, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця».
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги позивача щодо належності відповідача по справі заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача підлягає скасуванню.

Розглядаючи позовні вимоги по суті, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.
Позивачем по справі ОСОБА_1 доведений факт перебування у трудових відносинах з відповідачем по справі.
Позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати заявлені позивачем ОСОБА_1 за період з лютого 2016 року по липень 2017 року.
10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записом в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій на ім`я позивача 07 серпня 1978 року (а.с.8).
Відповідно до копії довідки ДП «Українська залізниця» від 03 жовтня 2017 року № 352 про заборгованість по заробітній платі, заборгованість по заробітній платі з лютого 2016 року і на дату звільнення склала 30432,43 грн., у тому числі: за 2016 р. у лютому - 3899,02 грн., березень - 4670,14 грн., квітень - 3874,92 грн., травень - 4507,33 грн., червень - 6426,83 грн., липень - 1153,03 грн., серпень - 3114,72 грн., вересень - 1169,02 грн., з жовтня 2016 року по червень 2017 року – 0,00, у липні 2017 року – 1617,42 (а.с.4).

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Так, на підтвердження заборгованості АТ «Укрзалізниця» позивачем по справі ОСОБА_1 надана копія довідки ДП «Українська залізниця» від 03 жовтня 2017 року № 352, в якій зазначено, що заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2016 року і на дату звільнення склала 30 432,43 грн. (а.с. 4).
Проте, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги надану позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог копію довідки з печаткою та штампом ДП «Донецька залізниця» як належний доказ, оскільки постановою КМУ від 2 вересня 2015 року за № 735 був затверджений Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство стало правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, тобто станом на день видачі довідки від 03 жовтня 2017 року правонаступником ДП «Українська залізниця» було ПАТ «Українська залізниця». 
Що стосується посадової особи, яка підписала вказану довідку, то матеріали справи не містять документів на підтвердження її повноважень на підписання та видачу довідок або інших документів бухгалтерського обліку.

Разом з тим колегія суддів приймає як доказ на підтвердження нарахування позивачу заробітної плати березень-травень 2016 року (в межах періоду вказаного в позові) в розмірі 22119,48 грн., що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб, наданого на вимогу суду ПФУ. Так з даної інформації вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у 2016 році: за лютий – 6036.27, березень - 5753,7; квітень - 4774,14; травень - 5555,37. Страхувальником позивача є Дебальцівський загін воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця» (а.с.31). 

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
Відповідачем в суді не доведено, що позивач фактично отримав вказані суми заробітної плати за лютий-травень 2016 року від роботодавця, тому саме заборгованість в розмірі 22119,48 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з положеннями пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 ЦПК, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до п/п 6 пункту 1 ч.2 ст.4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Тобто, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення не виплаченої заробітної плати за період з лютого 2016 року по 10 липня 2017 року в сумі 30432 грн. 43 коп. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн. (30432,43 грн. х 1%, але не менше 1 921 грн. х 0,4), сааме ця сумма судового збору підлягає стягненню з відповідача на рахунок держави.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 369, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Демченко Катерина Андріївна, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2020 року задовольнити частково.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2020 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: 03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5) на користь (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість із заробітної плати за період з лютого 2016 року по травень 2016 року у сумі 22 119 (двадцять дві тисячі сто дев`ятнадцять) грн. 48 коп.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за лютий – травень 2016 року у сумі 22 119,48 грн. утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції 768 грн. 40 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету 22030106.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2020 року.

Судді: