УХВАЛА

13 липня 2020 року 
м. Київ
справа №9901/1/19
адміністративне провадження №П/9901/1/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючого  - Шипуліної Т.  М.,
суддів: Бившевої Л.  І., Гончарової І.  А., Ханової Р.  Ф., Юрченко  В.  П.,
за участю: секретаря Жидецької В.В., 
представника позивача - Лясковця  О.  В, 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - Лясковця Олексія Володимировича про відвід суддів Шипуліної Т.  М., Бившевої Л.  І., Юрченко  В.  П. у справі №  9901/1/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Верховного Суду знаходиться справа №  9901/1/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 січня 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя - Шипуліна  Т.  М., судді: Бившева  Л.  І., Бевзенко  В.  М., Юрченко  В.  П., Данилевич  Н.  А. 
На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 10  липня 2020 року №  1193/0/78-20 та у зв`язку з перебуванням суддів Бевзенка  В.  М. і Данилевич  Н.  А. у відпустці, 10 липня 2020 року було проведено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи та визначено новий склад суду: головуючий суддя - Шипуліна  Т.  М., судді: Бившева  Л.  І., Гончарова І.  А., Ханова Р.  Ф., Юрченко  В.  П.
13 липня 2020 року представник позивачки - Лясковець  О.  В. подав заяву про відвід суддів Верховного Суду Шипуліної  Т.  М., Бившевої  Л.  І., Бевзенка  В.  М., Юрченко  В.  П. та Данилевич  Н.  А. від розгляду даної справи, з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).
Заява обґрунтована тим, що у відповідності до ч. 1 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий, і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Проте, Законом України від 18 квітня 2020 року №  553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» були установлені обмеження заробітної плати, суддівської винагороди та грошового забезпечення суддям у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і такі обмеження, на думку заявника, порушують гарантії незалежності судової влади, що, в свою чергу, впливає на неупередженість суддів під час розгляду цієї справи.
Оскільки, 10 липня 2020 року склад суду, який призначений для розгляду даної справи, змінився, то відповідно суд розглядає заяву про відвід суддів Верховного Суду Шипуліної  Т.  М., Бившевої  Л.  І. та Юрченко  В.  П.
За приписами ч. 3 та 4 ст. 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Перевіривши обставини та дослідивши доводи, викладені у заяві про відвід судді, в межах ст. 36-40 КАС України, суд встановив таке.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст.  31 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 наведеної норми суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).
Так метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. 
Статтею 6 Конвенції, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Практика цього суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).
ЄСПЛ в п. 49 рішення у справі «Білуха проти України» вказав, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Аргументи, на які посилається Лясковець О. В. у заяві про відвід суддів, не є підставами для висновку, що судді, визначені для розгляду цієї справи, можуть проявити упередженість при її розгляді. При цьому, доводи заявника щодо відводу суддів ґрунтуються виключно на суб`єктивній оцінці вищезазначених обставин.
На підставі викладеного, аргументи, якими Лясковець О. В. мотивує свою заяву, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», яким керується ЄСПЛ.
У зв`язку з наведеним вище, підстави для задоволення заяви про відвід суддів Шипуліної  Т.  М., Бившевої  Л.  І., Юрченко  В.  П. у справі №  9901/1/19 відсутні.
Керуючись ст. 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, суд
УХВАЛИВ :
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Лясковця Олексія Володимировича про відвід суддів Шипуліної  Т.  М., Бившевої  Л.  І., Юрченко  В.  П. у справі №  9901/1/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
............................
...........................
...........................
...........................
...........................
Т.  М. Шипуліна, 
Л.  І. Бившева,
І.  А. Гончарова, 
Р.  Ф. Ханова,
В. П. Юрченко
Судді Верховного Суду