Дата документу 18.06.2020 Справа № 335/8837/15-ц

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/8837/15	Головуючий у 1-й інстанції Соболєва І.П.	
Пр. № 22-ц/807/17/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С., 
за участі секретаря                        Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності, про відновлення становища, повернення дітей та стягнення матеріальної і моральної шкоди
та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення та визнання самоправства, про відновлення становища, відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та стягнення матеріальної і моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року 
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року   ОСОБА_3 , 1927 р.н., звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-6), який в подальшому доповнив (т.с. 1 а.с. 91, 94, 118-119) та в якому просив:
- встановити та визнати дії відповідача ОСОБА_1 , які виразилися в самоуправстві під час викрадення ІНФОРМАЦІЯ_1 малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з постійного місця проживання та у невиконанні ОСОБА_1 умов шлюбного договору від 2 серпня 2008 року, а також в усуванні його від участі в виховані, спілкуванні онуків – протиправними; 
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути на місце постійного проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 );
- відібрати дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає АДРЕСА_2 , від матері ОСОБА_1 яка проживає в м. Дніпропетровську, в гуртожитку за адресою вказану в листі від 25 січня 16 року за № 37/к 178 за підписом начальника Головного Управління Національної Поліції В Дніпропетровської області – Дніпропетровський відділ поліції (міський);
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові ОСОБА_4 з яким дитина проживала за адресою: АДРЕСА_3 ;
- призначити графік спілкування з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 2 рази на місяць на першу та третьою неділю кожного місяця на 36 годин без матері;
- призначити графік спілкування з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на Новий Рік та на 1 місяць у літку (липень);
- зобов`язати ОСОБА_1 привозити ж.д. транспортом онуків у п`ятницю після 16 години та забирати у неділю після 16 години, тому що позивач є інвалідом ВВВ 1 групи та на літок та на празники; 
- стягнути з ОСОБА_1 100000,00 грн. моральної шкоди за 3 річну перепону в спілкуванні з онуками, та 10000 грн. матеріальної шкоди за причино-наслідковий зв`язок між усуненням позивача від спілкування з онуками та наслідком тривалого находження мною у лікарні з використанням коштів на ліки.
Ухвалою суду першої інстанції від 03 вересня 2015 року (суддя Соболєва І.П. т.с. 1 а.с. 8) у відкритті провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року (судді Бондар М.С., Подліянова Г.С., Дашковська А.В. т.с. 1 а.с. 23) в порядку задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 вищезазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду першої інстанції від 13 листопада 2015 року (суддя Соболєва І.П. т.с. 1 а.с. 37) провадження у цій справі відкрито. 
В свою чергу у березні 2016 року ОСОБА_4 , 1965 р.н., заявив самостійні вимоги до відповідача ОСОБА_1 про відновлення порушеного права у цій справі (т.с. 1 а.с. 145-148).
В обґрунтування свого позову ОСОБА_4 зазначав, що 15 липня 2013 року, приблизно о 10:00 годині, він разом з сином ОСОБА_6 находилися на дитячому майданчику біля свого будинку. Через хвилин 20 до нього підбіг ОСОБА_7 та обігнавши його зі правої сторони наніс удари кулаком правою рукою в область живота, від яких ОСОБА_4 відчув утруднення подиху та впав коліньми на землю. Після цього, ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_8 , схопив його на руки й побіг через двір у напрямку сторони гімназії № 27. У задньому дворі будинку, ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_7 , зупинивши його за плече. ОСОБА_7 кинув дитину на землю й почав притримувати та перешкоджати ОСОБА_4 , щоб той не підійшов до дитини, проте ззаду підбігла дружина ОСОБА_9 , і забрала дитину на руки після чого побігла через двори убік гімназії № 27. Побачивши це, ОСОБА_10 зробив спробу наздогнати дружину, але в цей час ОСОБА_7 схопив його за ланцюжок, що перебував на шиї та почав душити його в результаті чого ланцюжок порвався, обидва впали на землю де почали боротися. У момент боротьби ОСОБА_7 намагався не раз душити руками позивача, двічі на короткий час ОСОБА_4 втрачав пам`ять, а потім ОСОБА_7 втік. За таких обставин, ОСОБА_4 зазначає про викрадення сина.
Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що 02 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір, умови якого тривалий час порушуються відповідачем.
Посилаючись на вищезазначене, ОСОБА_4 просив:
- встановити та визнати самоуправство в протиправних діях ОСОБА_1 які склалися в самовільному викраденні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з постійного місця проживання у м. Запоріжжя та самовільному протиправному невиконанні ОСОБА_1 умов шлюбного договору від 02 серпня 2008 року; 
- у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 7 ЦК та ст. ст. 162, 163 СК України, зобов`язати ОСОБА_1 відновити становище, яке існувало до порушення, тобто зобов`язати ОСОБА_1 повернути на місці постійного проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у АДРЕСА_3 ; 
- визначити місце мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем мешкання батька АДРЕСА_4 ; 
- відібрати дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає АДРЕСА_2 , від матері ОСОБА_1 яка проживає в м. Дніпропетровську, в гуртожитку за адресою вказану в листі від 25 січня 2016 року за № 37/к 178 за підписом начальника Головного Управління Національної Поліції в Дніпропетровської області;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові ОСОБА_4 з яким дитина проживала за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду першої інстанції (суддя Соболєва І.П. т.с. 1 а.с. 157) вищезазначений позов ОСОБА_4 , 1965 р.н., прийнято до розгляду у цій справі.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року (суддя Соболєва І.П. т.с. 1 а.с. 168-170) позов ОСОБА_3 , третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 задоволено частково.
Відібрано малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав.
Визначено місце мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем мешкання батька АДРЕСА_4 .
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові ОСОБА_4 з яким дитина проживала за адресою: АДРЕСА_3 .
Встановлено виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за умовами шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 2 серпня 2008 року, в будинку в м. Дніпропетровську та визначено місце постійного проживання сина ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_5 – залишено їх проживати разом зі батьком за адресою: АДРЕСА_5 , або АДРЕСА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 спричинену моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 спричинену моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Позивачі із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року (т.с. 1 а.с. 249-251) заяву представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_11 про перегляд заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 4-8) просила заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити по суті позовних вимог.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року (судді Кухар С.В., Крилова О.В., Онищенко Е.А. т.с. 2 а.с. 176-180) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову.
Провадження у справі в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності, відновлення становища, повернення дітей та стягнення матеріальної і моральної шкоди закрито у зв`язку зі смертю позивача.
В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення та визнання самоправства, про відновлення становища, відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року (т.с. 2 а.с. 244-247) в порядку часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 постанову Апеляційного суду Запорізької області від 26 червні 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).
06 лютого 2019 року дана справа надійшла на новий апеляційний розгляд до Запорізького апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 1).
Оскільки, Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.
Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. 2).
Ухвалою апеляційного суду від 07 лютого 2019 року (т.с. 2 а.с. 3) апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишено без руху, надано скаржнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із викладенням поважних причин пропуску останнього та зазначенням підстав для поновлення цього строку.
На виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду у встановлений судом строк стороною відповідача надано апеляційному суду відповідну заяву (т.с. 2 а.с. 7-9).
Ухвалою апеляційного суду від 28 лютого 2019 року (т.с. 2 а.с. 10) клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційне провадження відкрито.
Ухвалою апеляційного суду від 04 березня 2019 року (т.с. 2 а.с. 14) дану справу призначено до апеляційного розгляду на 17 квітня 2019 року.
Позивач ОСОБА_4 подав апеляційному суд відгук на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі при новому її апеляційному розгляді (т.с. 3 а.с. 42-46, 50-52).
Апеляційним судом зроблений запит до Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області з метою підтвердження інформації про смерть позивача у цій справі ОСОБА_3 , 1927 р.н., (т.с. 3 а.с. 68), оскільки копія свідоцтва про смерть у матеріалах цієї справи відсутня, про смерть останнього відомо лише зі слів ОСОБА_4 , 1965 р.н. 
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 17 квітня 2019 року, не відбувся (т.с. 3 а.с. 73) та був відкладений в порядку задоволення клопотання ОСОБА_4 
15 травня 2019 року від Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області поштою надійшла апеляційному суду копія актового запису про смерть 02.06.2016 року позивача у цій справі ОСОБА_3 (т.с. 3 а.с. 83-85).
В автоматизованому порядку мм суддею Поляковим О.З. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 3 а.с. 114-115).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 19 червня 2019 року не відбувся (т.с. 3 а.с. 116-117), оскільки ОСОБА_4 , 1965 р.н., заявлено про відвід судді - доповідачу Гончар М.С. у цій справі, якій визнаний колегією суддів необґрунтованим (т.с. 3 а.с. 119-120), дану справу для вирішення питання про відвід передано іншому судді, визначеному в автоматизованому порядку та якій не входить до складу суду, що розглядає дану справу (т.с. 3 а.с. 121).
Ухвалою Запорізького суду від 21 червня 2019 року (суддя Онищенко Е.А. т.с. 3 а.с. 122-123) в задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді Гончар М.С. у цій справі відмовлено. 
Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду на 18 липня 2019 року (т.с. 3 а.с. 126). 
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 18 липня 2019 року не відбувся та був відкладений (т.с. 3 а.с. 171-172), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів та періоду відпустки судді-доповідача у липні-серпні 2019 року (т.с. 3 а.с. 182), в порядку задоволення клопотання обох сторін про його відкладення (т.с. 3 а.с. 156-158, 160-161, 164-166, 168-170), оскільки вирішення питання про відвід іншим суддею у цій справі дану справу було призначено апеляційним судом на дату без узгодження з учасниками процесу та останні зайняті, зокрема представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 (т.с. 3 а.с. 70-72) не може з`явитись до суд у зв`язку з необхідністю виїзду за межі України, а позивач ОСОБА_4 зайнятий в іншій справі в іншому суді. 
В автоматизованому порядку суддями Кочетковою І.В. та Подліняовою Г.С. у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. та Полякова О.З. у зв`язку із тривалими хворобою та відпусткою останніх (т.с. 3 а.с. 192-193).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 25 вересня 2019 року, не відбувся (т.с. 3 а.с. 200), оскільки позивачем ОСОБА_4 заявлено про відвід судді Кочетковій І.В. у цій справі, якій визнаний колегією суддів необґрунтованим (т.с. 3 а.с. 201-202), дану справу для вирішення питання про відвід передано іншому судді, визначеному в автоматизованому порядку та якій не входить до складу суду, що розглядає дану справу (т.с. 3 а.с. 204).
Ухвалою Запорізького суду від 30 вересня 2019 року (суддя Онищенко Е.А. т.с. 3 а.с. 205-206) в задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді Кочеткової І.В. у цій справі відмовлено. 
Дану справу призначено апеляційним судом до розгляду на 04 грудня 2019 року з урахуванням навантаженості судді – доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів), а також відпустки судді - доповідача у листопаді 2019 року (т.с. 3 а.с. 229).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 04 грудня 2019 року не відбувся (т.с. 3 а.с. 241-242), оскільки позивачем ОСОБА_4 заявлено про відвід колегії суддів Гончар М.С., Кочетковій І.В. та Подліяновій Г.С. у цій справі, якій визнаний колегією суддів необґрунтованим (т.с. 3 а.с. 244-246), дану справу для вирішення питання про відвід передано іншому судді, визначеному в автоматизованому порядку та якій не входить до складу суду, що розглядає дану справу (т.с. 3 а.с. 247).
Ухвалою Запорізького суду від 06 грудня 2019 року (суддя Маловічко С.В. т.с. 3 а.с. 248-249) в задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід суддям Гончар М.С., Кочетковій І.В. та Подліяновій Г.С. у цій справі відмовлено. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року (суддя Онищенко Е.А. т.с. 4 а.с. 5-10) відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_4 від 06 грудня 2019 року про перегляд за нововиявленими обставинами вищезазначеної ухвали Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у цій справі. 
Ухвалою апеляційного суду розгляд цієї справи призначено на 16 січня 2020 року (т.с. 4 а.с. 12).
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2019 року (суддя Маловічко С.В. т.с. 4 а.с. 34-35) відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вищезазначеної ухвали Запорізького апеляційного суду від 06 грудня 2019 року у цій справі. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2020 року (т.с. 4 а.с. 56, 72) повторну заяву ОСОБА_4 про відвід суддям Гончар М.С., Кочетковій І.В. та Подліяновій Г.С. у цій справі залишено без розгляду.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2020 року (т.с. 4 а.с. 57, 73) у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід секретарям судового засідання Остащенко О.В. та Путій Д.В. відмовлено у цій справі.
Розгляд цієї справи, призначений на 16 січня 2020 року у цій справі не відбувся та був відкладений на 13 лютого 2020 року (т.с. 4 а.с. 70-71), оскільки апеляційним судом була викликана швидка допомога, яка констатувала підвищений тиск у ОСОБА_4 , якій має хронічну гіпертонічну хворобу ІІ, (т.с. 4 а.с. 69) і неможливість останнього приймати участь у подальшому у даному судовому засіданні у цій справі.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року (суддя Онищенко Е.А. т.с. 4 а.с.154-161) відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_4 від 03 лютого 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами вищезазначеної ухвали Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у цій справі. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2020 року (суддя Маловічко С.В. т.с. 4 а.с. 163-164) відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_4 від 03 лютого 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами вищезазначеної ухвали Запорізького апеляційного суду від 06 грудня 2019 року у цій справі. 
У судовому засіданні 13 лютого 2020 року ухвалами апеляційного суду: 
- у задоволенні клопотання ОСОБА_4  про надання дозволу на онлайнтрансляцію судових засідань у цій справі відмовлено з урахуванням саме якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей сторін у цій справі (т.с. 4 а.с. 183, 193),
- у задоволенні усної заяви ОСОБА_4 про відвід суддям Гончар М.С., Кочетковій І.В. і Подліяновій Г.С. відмовлено (т.с. 4 а.с. 184, 194), яку з урахуванням дати її заявлення у судовому засіданні 13 лютого 2020 року та змін у ЦПК України, які набули чинності з 08.02.2020 року, розглядає той склад суду, якій розглядає дану справу;
- повторну усну заяву ОСОБА_4 про відвід суддів Гончар М.С., Кочеткової І.В. та Поліяновї Г.С. у цій справі залишено без розгляду (т.с. 4 а.с. 185, 195), з урахуванням дати її заявлення у судовому засіданні 13 лютого 2020 року та змін у ЦПК України, які набули чинності з 08.02.2020 року, розглядає той склад суду, якій розглядає дану справу;
- у задоволенні третьої усної заяви ОСОБА_4 про відвід суддям Гончар М.С., Кочетковій І.В. і Подліяновій Г.С. відмовлено (т.с. 4 а.с. 186, 196), яку з урахуванням дати її заявлення у судовому засіданні 13 лютого 2020 року та змін у ЦПК України, які набули чинності з 08.02.2020 року, розглядає той склад суду, якій розглядає дану справу;
- у задоволенні заяв (клопотань) ОСОБА_4 про витребування доказів, призначення судово-психіатричної експертизи, зупинення провадження у цій справі відмовлено (т.с. 4 а.с. 187, 197-198).
Розгляд цієї справи, призначений на 13 лютого 2020 року у цій справі був відкладений на 19 березня 2020 року (т.с. 4 а.с. 189-191), оскільки апеляційним судом була повторно викликана швидка допомога, яка констатувала у ОСОБА_4 підвищений тиск, якій має хронічну гіпертонічну хворобу ІІ (т.с. 4 а.с. 188) і неможливість останнього приймати участь у подальшому у даному судовому засіданні у цій справі, також ОСОБА_4 у даному судовому засіданні у цій справі почав викликати зі свого мобільного телефону поліцію, зазначаючи, що апеляційним судом порушуються його права.
З приводу даної поведінки ОСОБА_4 судді апеляційного суду Гончар М.С., Кочеткова І.В. та Подліянова Г.С. звертались до Вищої Ради Правосуддя з відповідним повідомленням, яка у своєму рішенні від 16 квітня 2020 року № 1003/15-20 затвердила висновок члена ВРП Говоруха В.І. від 13 квітня 2020 року, в якому констатовано з боку ОСОБА_4 лише зловживання своїми цивільними процесуальними правами у цій справі, рішення знаходиться в загальному доступі в Інтернет. 
У судовому засіданні 19 березня 2020 року за відсутністю всіх учасників цієї справи вирішено питання, які в силу ЦПК України мали бути розглянуті апеляційним судом у даному судовому засіданні, а саме: ухвалами апеляційного суду: 
- відмовлено у задоволенні клопотання  ОСОБА_4  про відвід суддям  апеляційного суду Гончар М.С., Кочетковій І.В. та Подліяновій Г.С. (т.с. 4 а.с. 245) з урахуванням дати надходження клопотання та змін у ЦПК України, які набули чинності з 08.02.2020 року, розглядає той склад суду, якій розглядає дану справу;
- у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про відвід секретаря судового засідання Остащенко О.В. у цій справі відмовлено (т.с. 4 а.с. 246);
- у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_13 про надання дозволу на онлайнтрансляцію судових засідань у цій справі відмовлено з урахуванням саме якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей сторін у цій справі (т.с. 4 а.с. 183, 193),
- задоволено клопотання представника ОСОБА_4 – ОСОБА_13 забезпечення його участі у цій справі в режимі відеоконференції (т.с. 4 а.с. 249).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 19 березня 2020 року, відкладено на 14 травня 2020 року (т.с. 4 а.с. 248) в порядку задоволення першого клопотання ОСОБА_4 про його відкладення через епідемію в Україні коронавірусу (т.с. 4 а.с. 239) та відповідні карантинні заходи у зв`язку із цим, а також задоволення клопотання (т.с. 4 а.с. 215) представника ОСОБА_4 – ОСОБА_13 (т.с. 4 а.с. 179-82) про забезпечення його участі у цій справі в режимі відеоконференції (т.с. 4 а.с. 249).
Ухвалою апеляційного суду (т.с. 5 а.с. 20) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Карпенка С.Ф. (т.с. 5 а.с. 15-19).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 14 травня 2020 року не відбувся та був відкладений на 18 червня 2020 року (т.с. 5 а.с. 43-44) в порядку задоволення повторного клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду цієї справи через епідемію в Україні коронавірусу (т.с. 4 а.с. 1) та відповідні карантинні заходи у зв`язку із цим до 22 травня 2020 року (до поновлення транспортного руху між м. Запоріжжя та м. Дніпро).
Ухвалою апеляційного суду (т.с. 5 а.с. 45) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення усного клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Карпенка С.Ф. у судовому засіданні 14 травня 2020 року.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 червня 2020 року (т.с. 5 а.с. 65) клопотання ОСОБА_4 від 11 червня 2020 року про відвід колегії суддів Гончар М.С., Кочетковій І.В. та Подліяновій Г.С. у цій справі визнано колегією суддів необґрунтованими (т.с. 5 а.с. 65), дану справу для вирішення питання про відвід передано іншому судді, визначеному в автоматизованому порядку та якій не входить до складу суду, що розглядає дану справу, з урахуванням дати надходження цього клопотання (т.с. 5 а.с. 66).
Ухвалою Запорізького суду від 15 червня 2020 року (суддя Дашковська А.В. т.с. 5 а.с. 67-69) в задоволенні клопотань ОСОБА_4 від 11 червня 2020 року про відвід суддям Гончар М.С., Кочетковій І.В. та Подліяновій Г.С. у цій справі відмовлено (т.с. 5 а.с. 62-63). 
Верховним судом ухвалами неодноразово (11 червня 2019 року, 29 липня 2019 року, 20 серпня 2019 року, 03 жовтня 2019 року, 28 жовтня 2019 року, 16 березня 2020 року, т.с. 5 а.с. 24-5, 32-41) відмовлено ОСОБА_4 у визначенні підсудності цієї справи іншому апеляційному суду, ні Запорізький апеляційний суд. 
ОСОБА_4 , зловживаючи своїми цивільними процесуальними правами, постійно ухиляється від отримання судових повісток апеляційного суду на його ім`я у цій справі, судова повістка на ім`я ОСОБА_4 на дане судове засідання 18 червня 2020 року у цій справі повернулась на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (т.с. 5 а.с. 52-54), на телефонні дзвінки секретаря суду ОСОБА_4 не відповідає, зв`язок відсутній (т.с. 5 а.с. 64). 
Проте, ОСОБА_4 вважається належним чином повідомленим на дату даного судового засідання 18 червня 2020 року:
- через свого представника – адвоката Завгородьного О.С. (т.с. 4 а.с. а.с. 179-182, т.с. 5 а.с. 51), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, 
- та через програму «Електронний суд» (т.с. 5 а.с. 17), в якій ОСОБА_4 , 1965 р.н., був зареєстрований за його бажанням за відповідною заявою у цій справі, та в якій міститься підтвердження про отримання ОСОБА_4 в особистому кабінеті ще 15 травня 2020 року судової повістки на дату даного судового засідання 18 червня 2020 року, тобто одразу після минулого судового засідання у цій справі, яке було призначено на 14 травня 2020 року.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що у судове засідання 18 червня 2020 року повідомлені апеляційним судом належним чином ОСОБА_4 , представник останнього – адвокат Завгородній О.С. втретє поряд не з`явились, в останнє - без поважних причин.
Представник ОСОБА_4 – адвокат Завгородній О.С. про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.
ОСОБА_4 втретє поряд подав апеляційному суду клопотання від 11 червня 2020 року про відкладення розгляду цієї справи через епідемію в Україні коронавірусу (т.с. 4 а.с. 61) та відповідні карантинні заходи у зв`язку із цим до 22.06.2020 року.
Позивач ОСОБА_14 , 1927 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.с. 3 а.с. 83-85).
Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у дане судове засідання не з`явились, повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи належним чином через представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Карпенка С.Ф., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Разом із тим, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під, якій набрав чинності з 02.04.2020 року, в час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.
Станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом в Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 22 червня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.
Проте, встановлено, що з 11 травня 2020 року по станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом 18 червня 2020 року в Україні діє вже «адаптований карантин», що є загальнодоступною та загальновідомою інформацією (т.с. 5 а.с. 72-77), якій включає в себе відкриття всіх закладів та транспорту, у тому числі між м. Запоріжжя та м. Дніпро тощо.
Дана справа перебуває у провадженні апеляційного суду на новому апеляційному розгляді з 06 лютого 2019 року (т.с. 3 а.с. 1), апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі відкрито ще 28 лютого 2019 року (т.с. 2 а.с. 10).
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив у задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 11 червня 2020 року про відкладення розгляду цієї справи відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю ОСОБА_3 , 1927 р.н., якій помер; ОСОБА_4 , 1965 р.н., та представника останнього - ОСОБА_13 , відповідача ОСОБА_1 та представника останньої - ОСОБА_2 за присутністю в режимі відеоконференції представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Карпенка С.Ф. 
Учасниками цієї справи інших відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Карпенка С.Ф. в режимі відеоконференції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В силу вимог ст. 377 ч. 1 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку…частково з закриттям провадження у справі…з підстав, передбачених ст. 255…цього Кодексу. 
За змістом ст. 255 ч. 1 п. 7 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи…якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково вищезазначені позови ОСОБА_3 , 1927 р.н., та ОСОБА_4 , 1965 р.н., у цій справі, керувався ст. ст. 3, 8, 11, 14 - 15, 60 - 61, 215, 223-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, ст. ст. 160- 163, 170 СК України та виходив із такого.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 по справі між собою є батьком та сином відповідно. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 серпня 2008 року по 23 лютого 2014 року, який за рішенням суду було розірвано.
Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 25 лютого 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 28 вересня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.
Також встановлено, що 2 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено шлюбний договір (контракт).
З умов шлюбного договору вбачається, що договір укладено на підставі ініціювання ОСОБА_1 з метою удосконалення та поліпшення відношень подружжя, ініціювання якого було підтримано позивачем.
Як передбачено п. 38 шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання (незалежно від причин) подружжя діти подружжя проживатимуть за домовленістю передбаченим цим договором. Дружина та чоловік зобов`язуються не чинити перепони вільному спілкуванню сторін з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання сторонами дітей, а також за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із іншою стороною договору.
З ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2013 року, вбачається, що 2 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про те, що 15 липня 2013 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин в м. Запоріжжя, відносно нього та малолітнього ОСОБА_5 вчинено злочин, а саме спроба викрадення дитини ОСОБА_5 , способом небезпечним для життя дитини та здоров`я заявника та таке, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань, яке вчинене ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та іншими невідомими особами.
Відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2013 року, вбачається, що 16 липня 2013 року до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою звернувся ОСОБА_4 про те, що 15 липня 2013 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин в м. Запоріжжя, біля будинку АДРЕСА_6 82 по вул. Патріотичній, ОСОБА_7 вчинив відносно нього протиправні дії.
Згідно із висновком спеціаліста судово-медичного експерта ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи» № 2924 від 17 липня 2013 року у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження, а саме: внутрішньо-шкіряні крововиливи на шиї та череві, садни верхніх та нижніх кінцівок, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Ст. 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
Положеннями ст. 162 СК України встановлені правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини , якими є відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
Згідно з ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Як передбачено ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодесу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач, відібравши неповнолітніх дітей у діда ОСОБА_15 та у батька ОСОБА_4 , неправомірно змінила їх місце проживання.
Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав і обов`язків батька і матері щодо своїх дітей, повинен прийняти рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані батька сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року в пункті 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю.
Згідно вимог ст. ст. 150, 155 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Отже, враховуючи викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_1 без згоди батька змінила місце проживання дітей, а тому їх слід відібрати у відповідача і повернути батьку. Доказів того, що залишення дітей за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для їх життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить їх інтересам, відповідач суду не надала, а тому вимоги позивачів в цій частині підлягають задоволенню.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також зазначають, що незаконними діями ОСОБА_1 їм завдано моральну шкоду, адже вони хвилюються за дітей, страждають, оскільки не можуть тривалий час спілкуватися з дітьми та з ними побачитися. Частиною третьою ст. 162 СК України встановлено, що особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.
Суд вважає, що позивачі вправі вимагати від відповідача відшкодування моральної шкоди та таке відшкодування повинно здійснюватися з підстав, передбачених ст. 162 СК України.
Внаслідок самочинної зміни відповідачем місця проживання неповнолітніх дітей та створення перешкод у спілкуванні батька з синами, та діда з онуками, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно знаходяться в стресовому стані, тривалий час відчувають глибокі моральні страждання, вимушені докладати значних зусиль для відновлення їх прав і захисту прав дітей, що суттєво позначилося на їх укладі життя та психологічному стані.
Крім того, вказані обставини вплинули і на фізичний стан позивача ОСОБА_3 , що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні з досліджених медичних довідок.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрати немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з п. 9 цієї ж постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Ураховуючи характер і обсяг моральних страждань, які зазнали позивачі у зв`язку із самочинною зміною ОСОБА_1 місця проживання дітей, а також виходячи з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід визначити у розмірі по 5000,00 грн. кожному.
Таким чином, позов ОСОБА_3 , третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відібрання дітей, підлягає частковому задоволенню.
Крім того, суд на підставі ст. 88 ч.3 ЦПК у зв`язку з тим, що позивачі, на користь яких ухвалено рішення, звільнені від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551,20 грн. слід стягнути з відповідачки в дохід держави.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Апеляційний суд при новому апеляційному перегляді цієї справи в силу Перехідних положень ЦПК України має керуватись нормами ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року. 
Однак, при цьому, апеляційний суд має також враховувати положення ЦПК України, які були чинними на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та якими керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення 10 травня 2016 року, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі на теперішній час. 
Ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції цим вимогам ЦПК України у цій справі не відповідає.
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, що мають значення для правильного вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).
Так хоча судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 по справі між собою є батьком та сином відповідно. 
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 серпня 2008 року по 23 лютого 2014 року, який за рішенням суду було розірвано.
Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають двох неповнолітніх дітей:   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (т.с. 1 а.с. 85) та   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.с. 1 а.с. 61).
Також встановлено, що 2 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено шлюбний договір (контракт) (т.с. 1 а.с. 53).
З ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2013 року (т.с. 1 а.с. 51), вбачається, що 2 вересня 2013 року  ОСОБА_4 звернувся до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про те, що 15 липня 2013 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин в м. Запоріжжя, відносно нього та малолітнього ОСОБА_5 , на його думку, вчинено злочин, а саме спроба викрадення дитини ОСОБА_5 , способом небезпечним для життя дитини та здоров`я заявника та таке, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань, яке вчинене ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та іншими невідомими особами.
Відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2013 року (т.с. 1 а.с. 52) 16 липня 2013 року до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою звернуся ОСОБА_4 про те, що 15 липня 2013 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин в м. Запоріжжя, біля будинку № 82 по вул. Патріотичній, ОСОБА_7 вчинив відносно нього протиправні дії.
Згідно із висновком спеціаліста судово-медичного експерта ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи» № 2924 від 17 липня 2013 року (т.с. 1 а.с. 71-72) у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження, а саме: внутрішньо-шкіряні крововиливи на шиї та череві, садни верхніх та нижніх кінцівок, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Проте, суд першої інстанції при вищевикладених встановлених фактичних обставинах помилково вважав, що відповідач ОСОБА_1 , як мати неповнолітніх дітей   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди їх батька - ОСОБА_4 , 1965 р.н., змінила місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому його слід відібрати у відповідача і повернути батькові, а також визначити місце проживання обох неповнолітніх дітей із батьком та стягнути з відповідача матеріальну і моральну шкоду.
Оскільки, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи та не встановив, а позивач ОСОБА_4 , 1965 р.н., не повідомив суду першої інстанції у порушення свого обов`язку, передбаченого ст. 131 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року (сторони…до початку розгляду справи по суті, зобов`язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору), що на час розгляду даного спору судом першої інстанції 10 травня 2016 року вже було таке, яке набрало законної сили, інше рішення іншого суду, яким вже було визначено місце проживання дітей    ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із матір`ю ОСОБА_1 та встановлено порядок спілкування батька з останніми. 
Так, в своєму позові у цій справі, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що за його ж апеляційною скаргою, вже є судове рішення про визначення місця проживання обох дітей з матір`ю, про це рішення суду першої інстанції у цій справі не повідомляв. В позові посилався на ті ж обставини, на які він посилався і при розгляді вказаної іншої справи, а саме на викрадення ОСОБА_1 дітей ІНФОРМАЦІЯ_9 , на невиконання нею умов шлюбного контракту, всі обставини позову - це обставини до 2015 року, тобто до ухвалення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 23 лютого 2015 року (т.с. 1 а.с. 188 - 196), яке набрало законної сили.
При цьому, в своєму позові, датованому 15.03.2016 роком, тобто поданому через рік після ухвалення вказаного рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , 1965 р.н., навпаки, повідомляє суд, що на день подачі цього позову у Верхньодніпровському районному суді, Дніпропетровської області є нерозглянутий судом спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей з ОСОБА_1 .
І тут же в позові зазначає, що остаточних судових «розв`язків» по вищевказаним справам на сьогоднішній день немає (т.с. 1 а.с. 147 абзаци 2 та 3).
При цьому, суд першої інстанції безпідставно вказану обставину не перевірив.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи виходив із такого.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Право осіб, які беруть участь у справі, мати інформацію про час і місце судового розгляду справи, брати участь у судовому засіданні забезпечено ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 27 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.22017 року включно.
Порядок направлення та вручення повісток регулюється ст. ст. 74, 76 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5, 6 ст. 74 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Апеляційним судом встановлено, що матеріали цієї справи не містять даних про фіксацію виклику в засідання особисто відповідача ОСОБА_1 .
У справі, і апелянт на це посилається в апеляційній скарзі, відсутні докази повідомлення судом першої інстанції відповідачки ОСОБА_1 про жодне судове засідання, в матеріалах справі відсутні дані, і вона на це посилається, що остання взагалі знала про наявність судового розгляду у цій справі.
Всі судові повідомлення були повернуті до суду з відміткою пошти про повернення через закінчення терміну зберігання, що є неналежним повідомленням особи про судовий розгляд.
Наведені порушення норм процесуального права унеможливили для суду першої інстанції прийняти вірне рішення у справі, вказують на обов`язковість його скасування (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України) з ухваленням нового судового рішення.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська розглядалась інша цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , в інтересах малолітніх дітей:   ОСОБА_5 та   ОСОБА_5 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, Органу опіки та піклування Оржонікідзевської районної у м.Запоріжжі ради, Служби у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації про розірвання шлюбу з визначенням місця проживання малолітніх дітей.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.
Зустрічний позов ОСОБА_4 , який діє в особистих інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_5 про розірвання шлюбу з визначенням місця проживання малолітніх дітей задоволено частково. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що був зареєстрований 08 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, реєстраційний запис №59 в книзі реєстрації шлюбів 2008 року. 
Визначено місце проживання дитини    ОСОБА_5 ,    ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . 
Визначено місце проживання дитини   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком  ОСОБА_4  за адресою: АДРЕСА_5 АДРЕСА_3 . Встановлено наступний порядок участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них:
- ОСОБА_1 – відвідування сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та спілкування з ним – без обмеження часом по її потребі та потребі дитини за місцем проживання останньої з врахуванням розпорядку дня дитини та без його порушення, у тому числі: щодо відвідування дитячого дошкільного закладу, часу на відпочинок, прийому їжі, участі у програмах розвитку та дозвілля тощо із забезпеченням права сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на спілкування з братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народження;
- ОСОБА_4 – відвідування сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спілкування з ним – без обмеження часом по його потребі та потребі дитини за місцем проживання останньої з врахуванням розпорядку дня дитини та без його порушення, у тому числі: щодо відвідування дитячого дошкільного закладу, часу на відпочинок, прийому їжі, участі у програмах розвитку та дозвілля тощо із забезпеченням права сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на спілкування з братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_4 , та в частині встановлення порядку участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них скасовано. 
ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, та в частині встановлення порядку участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них – відмовлено.
Після цього новим іншим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року у справі ЄУН 201/312/13-ц (т.с. 1 а.с. 188 - 196) апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року в частині визначення місця проживання малолітньої дитини   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлення порядку зустрічі та участі батька у вихованні дітей, які проживають окремо від нього та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Визначено місце проживання дитини    ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Надано право ОСОБА_4 спілкуватися з його малолітніми дітьми   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , один раз на тиждень у вихідні дні з 11 години до 15 години в присутності матері ОСОБА_1 , без права вивозу дітей за межі Дмитрівської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та міста Вільногірська Дніпропетровської області, з повідомленням завчасно матері.
Надано право ОСОБА_4 спілкуватися з його малолітніми дітьми   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом двох тижнів на новорічні свята за місцем проживання батька.
Надано право ОСОБА_4 спілкуватися з його малолітніми дітьми   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щорічно протягом одного місяця влітку за місцем його проживання, з правом виїзду на літній відпочинок.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вказане судове рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року (т.с. 1 а.с. 188 - 196) набрало законної сили і було чинним станом на час ухвалення вищезазначеного заочного рішення судом першої інстанції у цій справі (10 травня 2016 року) і є чинним на час апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом (18 червня 2020 року).
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції у цій справі не мав правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , 19675 р.н., про відібрання неповнолітньої дитини  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері - відповідача ОСОБА_1 у цій справі, з якою вже визначено місце проживання обох дітей раніше за рішеннями іншого суду в іншій вищезазначеній справі.
Предметом спору у цій справі за позовом ОСОБА_4 могли б бути лише позовні вимоги про зміну визначеного судом раніше місця проживання неповнолітніх дітей, за умови зміни (відпадіння) обставин, які були підставою для ухвалення вищезазначених чинних судових рішень в інших справах, із залученням відповідного органу опіки та піклування, а також витребуванням відповідного письмового висновку з приводу цього у останнього.
Проте, встановлено, що ОСОБА_4 , 1965 р.н., у цій справі позовних вимог про зміну місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , не заявляв, останні не були предметом розгляду у суді першої інстанції у цій справі, та, відповідно, не можуть бути предметом апеляційного перегляду у цій справі в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України. 
Однак, ОСОБА_4 , 1965 р.н., не позбавлений права у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи вирішувати питання про зміну місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за умови зміни (відпадіння) обставин, які були підставою для ухвалення вищезазначених чинних судових рішень в інших справах, із залученням відповідного органу опіки та піклування, а також витребуванням відповідного письмового висновку з приводу цього у останнього.
При цьому, не мають значення взагалі для правильного вирішення цієї справи судом по суті при вищевикладених обставинах будь-які документи (копії), що характеризують особу ОСОБА_4 , 1965 р.н., чи умови проживання останнього, та які були надані останнім до його позову у цій справі суду першої інстанції.
На час апеляційного перегляду цієї справи будь-яке завдання ОСОБА_1 будь-якої майнової чи моральної шкоди ОСОБА_4 , 1965 р.н., при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи належними, допустимими доказами стороною позивача ОСОБА_4 у цій справі не доведено. 
Всі похідні позовні вимоги ОСОБА_10 (про встановлення та визнання самоправства, відновлення становища, стягнення матеріальної і майнової шкоди) не підлягають задоволенню у цій справі в разі відмови судом у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_4 у цій справі (про відібрання неповнолітньої дити та визначення місця проживання дітей із батьком). 
Щодо позову ОСОБА_3 , 1927 р.н.
Крім того, встановлено, що позов у цій справі дідом дітей - ОСОБА_3 , 1927 р.н., (він же батько ОСОБА_4 ) було подано в серпні 2015 року, тобто вже після вирішення судом питання щодо визначення місця проживання обох його внуків із матір`ю та визначення порядку спілкування батька з дітьми.
При цьому, позивач ОСОБА_3 , 1927 р.н., питання щодо визначення порядку спілкування діда з онуками не ставив, а просив суд зобов`язати матір дітей ОСОБА_1 повернути на постійне місце проживання з дідом в м. Запоріжжя одного з онуків, де проживає і батько дитини. При цьому, посилався на обставини незаконного, на його думку викрадення онука відповідачкою 15.07.2013 ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Окрім цих вимог, позивач ОСОБА_3 , 1927 р.н., обґрунтовуючи подачу позову за місцем свого проживання зазначав, що вказаними діями йому завдано моральну та матеріальну шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (аналог ст. 58 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (аналог ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, позивач ОСОБА_3 , 1927 р.н., не надав суду першої інстанції жодних належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі, у тому числі на підтвердження завдання йому тілесних ушкоджень, моральної та матеріальної шкоди відповідачкою ОСОБА_1 . 
Навпаки, в позові ОСОБА_3 , 1927 р.н., зазначено, що вказані тілесні ушкодження обом позивачам завдані іншою особою, яка не притягувалась до участі у справі.
Посилання ОСОБА_3 , 1927 р.н., на завдання матеріальної та моральної шкоди відповідачкою ОСОБА_1 в результаті вчинення нею кримінального правопорушення у цій справі є безпідставними, оскільки в справі відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили відносно останньої.
За п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва, в зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_3 , 1927 р.н., яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 (актовий запис, копія т.с. 3 а.с. 83-85), апеляційний суд вважає, що провадження у цій справі в частині позову ОСОБА_3 , 1927 р.н., слід закрити.
При цьому, апеляційним судом встановлено, що підстави, передбачені ст. 377 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, для залишення без змін рішення суду першої інстанції у цій справі в частині вирішення позову діда ОСОБА_3 , 1927 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто вже після ухвалення судом першої інстанції у цій справі рішення 10.05.2016 року, та відносини не допускають правонаступництва (оскільки  ОСОБА_3  у цій справі було заявлено позовні вимоги, які стосуються його немайнових прав) відсутні, так як рішення суду першої інстанції у цій справі у частині позову ОСОБА_3 , 1927 р.н., при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є незаконним та необґрунтованим.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення; провадження у цій справі в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності, про відновлення становища, повернення дітей та стягнення матеріальної і моральної шкоди слід закрити, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення та визнання самоправства, про відновлення становища, відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та стягнення матеріальної і моральної шкоди у цій справі слід відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 255, 367-368, 372, 374 - 377, 381-384, п. 13 Перехідних положень ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Провадження у цій справі в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності, про відновлення становища, повернення дітей та стягнення матеріальної і моральної шкоди закрити.
В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення та визнання самоправства, про відновлення становища, відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та стягнення матеріальної і моральної шкоди у цій справі відмовити у повному обсязі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.06.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.