У Х В А Л А  
21 липня 2020 року
м. Київ
справа № 127/12917/18
провадження № 61-10370 ск 20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Беліменко ВікторівноюІванівною на рішення  Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, третя особа без самостійних вимог: Третя Вінницька державна нотаріальна контора, третя особа, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,
В С Т А Н О В И В :
12 липня 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Беліменко В. І.на рішення  Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року, у якій просить ці судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити. 
Касаційна скарга подана в межах процесуального строку на касаційне оскарження відповідно до статті 390 ЦПК України з урахуванням вимог підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку  з поширенням коронавірусної хвороби                    (COVID-19)».
Проте, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, а отже, питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішене, оскільки скаржником порушено вимоги частини 2 статті 389 та пункту 5 частини 2 статті 392 ЦПК України.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
При цьому під порушенням норм матеріального та процесуального права розуміється певна (певні) норма (норми) певного закону (законів), у випадках передбачених частиною 2 статті 376 ЦПК України (порушення норм матеріального права) або здійснення процесуальних дій всупереч приписам процесуального закону (порушення норм процесуального права).
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У випадку оскарження судових рішень з підстав  невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або  у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду                                           (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт  частини 2 статті  389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411                                    ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
Отже, у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та\або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).
За таких обставин, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави) із зазначенням конкретного конкретних пункту (пунктів), на який (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтовано (мотивовано) наявності цієї підстави (підстав) , та надати копії уточнених скарг відповідно до кількості учасників справи.
Крім цього, ОСОБА_1 , разом з касаційною скаргою заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначає, що розмір судового збору значно перевищує розмір його заробітної плати за попередній календарний рік, на підтвердження даних обставин надає довідки про доходи за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року та з 01 вересня                       2019 року по 21 грудня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 01 червня 2020 року, яка видана філією «Вінницький спецкар`єр» ДП «Західддорвибухпром»                                    ВАТ «ДАК «автомобільні дороги України», квитанції про сплату комунальних послуг.
Частиною третьою статті 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу                            позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; предметом позову є захист житлових прав.
Частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Враховуючи наведені заявником доводи щодо звільнення від сплати судового збору та надані докази (довідки про доходи та квитанції про сплату комунальних послуг) дають достатніх підстав для звільнення ОСОБА_1  від сплати судового збору (п. 1, 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтею 8 Закону України «Про Судовий збір» та статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.
Звільнити  ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Беліменко ВікторівноюІванівною залишити без руху. 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19).
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                     В. М. Сімоненко