ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1893/18  Номер провадження 22-ц/814/1974/20	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати  з розгляду  цивільних справах:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Ачкасовій О.Н. 
учасники процесу: 
представник позивача – адвоката Пінчук Ю.В. 
представник відповідачів - адвокат Шудря В.І.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Шудрі Віктора Івановича

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2020 року, ухвалене суддею Колотієвським О.О., повний текст рішення складено  - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Третя кременчуцька державна нотаріальна контора, про визнання спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на Ѕ частину, -
В С Т А Н О В И В:

У  листопаді 2018 року ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом до    ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Третя кременчуцька державна нотаріальна контора, про визнання спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частину.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_3  та ОСОБА_5  24 вересня 1999 року був укладений шлюб, який 04 лютого 2013 року розірваний за рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області. Під час шлюбу за спільні кошти ними придбаний автомобіль «Нyundai Ассеnt», 2010 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_1 .  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5  помер. Після померлого спадщину прийняли в рівних долях: батько померлого -  ОСОБА_1 , мати померлого - ОСОБА_6  та донька померлого -  ОСОБА_4 . Мати ОСОБА_5  -  ОСОБА_6 померла  ІНФОРМАЦІЯ_2 та після її смерті спадщину прийняла донька -  ОСОБА_2 за заповітом. Після смерті  ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке, серед іншого, складається з автомобіля «Hyundai Accent», 2010 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб зареєстрований на ім`я померлого.  Оскільки під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти ними спільно придбано вказаний  автомобіль, вважає його спільною сумісною власністю подружжя. При зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку спільного майна подружжя після померлого  ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5  у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на вказаний автомобіль видані на ім`я померлого та їй не виділено 1/2 частку. Позивач просила суд визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3  і ОСОБА_5  на автомобіль марки «Hyundai Accent», 2010 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_1 , визнати за  нею право власності на 1/2 частину автомобіля «Hyundai Accent», 2010 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_1 , стягнути з відповідачів на її користь суму сплаченого судового збору. 

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2020 року позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Третя кременчуцька державна нотаріальна контора, про визнання спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частину – задоволено.
Визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на автомобіль марки «Hyundai Accent», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Визнано за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину автомобіля «Hyundai Accent», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі по 234,93 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  – адвокат Шудря В.І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення у справі суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач знала про майно, набуте у шлюбі і що після фактичного припинення шлюбних відносин і розірвання шлюбу цим майном користується її колишній чоловік, а значить вона знала про порушення своїх прав, які були допущені ним, і вона не зверталася за захистом нібито спільної сумісної власності, тому саме з часу виникнення порушень прав позивача слід рахувати строк позовної давності, а саме з моменту припинення шлюбних відносин з червня 2011 року, як вказано у рішенні про розірвання шлюбу, і можливо вважати, що поділ майна при розірванні шлюбу відбувся у добровільному порядку, зазначає, що є помилковим висновок суду про те, що початком строку позовної давності є день смерті колишнього чоловіка позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 – адвокат Пінчук Ю.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 24 вересня 1999 року було укладено шлюб, який 04 лютого 2013 року розірваний за рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області (а.с. 8).

Позивач вказує, що під час шлюбу за спільні кошти ними придбаний автомобіль «Нundai Ассеnt», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідачі заперечують цю обставину, вказуючи, що автомобіль придбаний за кошти батька ОСОБА_5 – ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку цій обставині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, у даному випадку діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, але тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.

При цьому, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заперечуючи щодо цієї обставини, не надали жодного доказу на спростування цього та на підтвердження своєї позиції. 

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер (а.с. 9).

Після померлого спадщину прийняли в рівних долях: батько померлого - ОСОБА_1 , мати померлого - ОСОБА_6 та донька померлого - ОСОБА_4 . 

Мати ОСОБА_5 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті спадщину прийняла донька - ОСОБА_2 за заповітом (а.с. 10).
Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, у т. ч. автомобіль «Hyundai Accent», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я померлого (а.с. 12). 

Позивачу при зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку спільного майна подружжя після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на вказаний автомобіль видані на ім`я померлого та не виділена позивачу його 1/2 частка (а.с. 11).

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки автомобіль придбаний під час шлюбу за спільні кошти подружжя, вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу у рівних частках.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просили застосувати строк позовної давності, оскільки згідно ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки (а.с. 39-40). Вважають, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, тобто у даному випадку з моменту розірвання щлюбу, враховуючи те, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був розірваний 04.02.2013 року, а позивач звернулася з позовною заявою до суду 13.11.2018 року, тому сплив строк позовної давності.

Суд першої інстанції не погодився з вказаними доводами відповідачів ОСОБА_1  та ОСОБА_2  з огляду на те, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. При цьому, слід враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Оскільки розірвання шлюбу і вирішення питання про поділ майна не є за своєю суттю однаковими поняттями, тому у даному випадку строк позовної давності слід відраховувати з того часу, коли особа дізналась про порушення свого права власності, в тому числі про відмову у видачі свідоцтва на спадщину третім особам на це майно.

Суд першої інстанції в цій частині прийшов до висновку про те, що строк позовної давності слід відраховувати з 20.09.2017 року, тобто з дати, коли ОСОБА_5 помер. Позивач мала право звернутися з даним позовом до 21.09.2020 року, оскільки вона звернулася до суду з позовом 13.11.2018 року, то строк позовної давності не сплинув.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.
У ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.
Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).
       Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2029 р. у справі №203/304/17, провадження № 61-5400св19.
Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Доводи апеляційної скарги про те, що саме з моменту припинення шлюбних відносин з червня 2011 року, як вказано у рішенні про розірвання шлюбу, тобто з часу виникнення порушень прав позивача, слід рахувати строк позовної давності, що є підстави вважати, що поділ майна при розірванні шлюбу відбувся у добровільному порядку, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки законодавець не пов`язує початок строку позовної давності з часом припинення шлюбних відносин між подружжям, матеріали справи не містять даних про поділ майна подружжя у добровільному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно встановлено початок строку позовної давності з моменту смерті  ОСОБА_5  з 20.09.2017 р., то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки до часу смерті  ОСОБА_5  спірний автомобіль був зареєстрований на його ім`я, перебував у його користуванні та відносно автомобіля згідно норм СК України діяв режим спільного майна подружжя, придбаного  у період  шлюбу, що не  оспорювалося за життя померлим. Після смерті  ОСОБА_5    відкрилася спадщина на автомобіль, як на майно, яке  належало померлому за життя, і саме  з цього моменту для позивача почався строк позовної давності, оскільки  лише Ѕ частина автомобіля є спадковим майном, яку спадкоємці можуть прийняти у спадщину, а інша Ѕ частина за законом належить позивачу, тобто суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що саме з часу смерті колишнього чоловіка позивач протягом трьох років може заявити про своє право на частину спірного автомобіля. 

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

   З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

    З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи  апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України,  Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів  судової палати з розгляду цивільних справах, -  
   
П О С Т А Н О В И В:

   Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Шудрі Віктора Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

             Повний текст постанови складено 23 вересня 2020 року. 

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов