Номер провадження: 22-ц/813/6250/20 
Номер справи місцевого суду: 523/17293/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі: 
головуючого - судді Ващенко Л.Г., 
суддів – Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
за участі секретаря – Чепрас А.І.,

розглянула  апеляційну скаргу  представника  ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення доказів (одноособово суддя Сувертак І.В.)  у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів за минулий час,

ІІ.ОПИСОВА ЧАСТИНА
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. 
13.02.2020 року представник ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення доказів шляхом витребування з АТ КБ «ПриватБанк» відомостей про загальну суму надходжень та списання коштів з рахунків, відкритих на ім`я відповідача ОСОБА_2 у період з 19.07.2018 року по теперішній час, а також відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про операції з нерухомим майном стосовно відповідача ОСОБА_2 у період з 19.07.2018 року по теперішній час.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2020 року у задоволенні заяви про забезпечення доказів відмовлено.
Позивачка ОСОБА_1 не погодилась із ухвалою суду від 13.02.2020 року і в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає: 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що позивачка пропустила строк подачі клопотання щодо витребування письмових доказів. Суд розглянув заяву про забезпечення доказів у порядку розгляду клопотань про витребування доказів без повідомлення позивача та її представника, застосувавши надмірний формалізм, у зв`язку з чим обмежив право на доступ до правосуддя.
ОСОБА_1 просить стягнути аліменти за минулий час, а також аліменти щомісячно у розмірі 6 000 гривень. Особливостями справи є те, що 19.07.2018 відповідач видав нотаріально посвідчену заяву про зобов`язання сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 13 000 гривень щомісячно, однак не виконав прийнятого на себе зобов`язання, при цьому офіційно не працевлаштований, на обліку у Фонді зайнятості не перебуває. З урахування того, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить стягнути аліменти у фіксованому розмірі і який є більшим середньостатистичного розміру аліментів, що стягується судам станом на 2020 рік, для повноти, об`єктивності та з метою виконання вимог ст. 182 СК України, представником позивача підготовлено заяву про витребування від АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відомостей про загальну суму надходжень та списання коштів з рахунків, відкрити на ім`я відповідача у період з 19.07.2018 року по теперішній час та витребування від Державного підприємства «Національні інформаційні системи», інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про операції з нерухомим майном за той самий період.
У перше судове засідання 13.02.2020 року відповідач та головуюча суддя Сувертак І.В. не з`явились, на зауваження представника позивача про необхідність розглянути у судовому засіданні заяву про забезпечення доказів, було запропоновано подати заяву про забезпечення доказів через канцелярію суду.
Суд зобов`язаний був посприяти у перевірці відомостей, які відносяться до предмету доказування в силу закону, а саме витребувати інформацію про матеріальний стан відповідача, яку сторона позивача позбавлена об`єктивної можливості отримати самостійно.
Клопотання про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України є відмінним від забезпечення доказів шляхом їх витребування в порядку ст. 116 ЦПК України. Представником позивача подано заяву про забезпечення доказів шляхом їх витребування та сплачено судовий збір, тобто подано заяву в порядку ст. 116 ЦПК України, яка, згідно положень ст. 118 ЦПК України, підлягала розгляду судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею.
Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що питання витребування доказів розглянуто судом на підставі ст. 83 ЦПК України, без повідомлення заявника та відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку із пропуском процесуальних строків. Згідно ч.3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав порушення процесуальних строків подання клопотання про витребування доказів, судом порушено ч. 3 ст. 116 та ч. 1 ст. 118 ЦПК України.
У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення. Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
При вирішенні вимог про стягнення аліментів на утримання дитини предметом доказування є матеріальний стан відповідача, а тому відмова у задоволенні заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування, направленої на встановлення матеріального стану відповідача, з підстав порушення процесуальних строків, є надмірним формалізмом з боку суду, який перешкоджає вирішити справу у відповідності до ст. ст. 263, 264 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Суд першої інстанції, залишаючи заяву про забезпечення доказів без задоволення, виходив з того, що позивачка звернулась із заявою з порушенням процесуальних строків (а.с. 27-28).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ст. 83 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк, суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ст. 83 ч.ч.4,5 ЦПК України). 
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ст. 83 ч.8 ЦПК України).
Учасник справи,  у разі  неможливості самостійно  надати докази,  вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. ч. 2,3 ст. 83 ЦПК України (ст. 84 ч. ч. 1 ЦПК України).
Способами забезпечення судом доказів, є зокрема, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (ст. 116 ч.2 ЦПК України). 
Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. (ч. 1 ст. 116 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається наступне.
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , а саме: стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  за минулий час, за період з 01.08.2018 року по 01.10.2019 року у розмірі 84 000 гривень; стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  щомісячно по 6 000 гривень, з індексацією, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-4 виділених матеріалів). 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 13.02.2020 року з викликом сторін (а.с.55,56 виділених матеріалів).
13.02.2020 року представник позивача звернувся із заявою про забезпечення доказів шляхом витребування з АТ КБ «Приватбанк» відомостей про загальну суму надходжень та списання коштів з рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_2 у період 19.07.2018 року і по теперішній час, а також про витребування з Державного підприємства «Національні інформаційні системи» інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про операції з нерухомим майном, зокрема, але не виключно, інформацію про нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, договори дарування, договори міни нерухомого майна, які укладав ОСОБА_2 у період з 19.07.2018 року по теперішній час, зокрема, але не виключно інформацію про операції з об`єктами нерухомого майна реєстраційні №№ НОМЕР_1 , 1444135951101, 1558858051101 (а.с. 25,26 виділених матеріалів).
Клопотання  про  забезпечення  письмових доказів шляхом витребування від 13.02.2020 року зазначає про те, що отримати інформацію про рух коштів на банківському рахунку або про операції відповідача з нерухомим майном неможливо в силу ст. ст. 20, 21 Закону України «Про інформацію», оскільки вказана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом.
Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. 
Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (ст. 20 ч.2, ст. 21 ч.ч.1,2 Закону України «Про інформацію»).
Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що клопотання представника позивачки про витребування доказів містять обґрунтування причини того, з яких підстав доказ не подано у визначений законом, при цьому, вказані представником позивачки причини є поважними.
Між тим, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк, суд може встановити додатковий строк для подання доказів. 
Надмірний формалізм у тлумаченні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При вирішенні вимог про стягнення аліментів на утримання дитини предметом доказування є матеріальний стан відповідача. 
Клопотання про витребування доказів, яке направлено на встановлення матеріального стану відповідача у справі про стягнення аліментів, подано до суду 13.02.2020 року, тобто в день, коли розгляд справи призначено вперше
Відмова судом першої інстанції у задоволенні заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування, з огляду на конкретні обставини справи, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою для відмови у наданні доказів по справі. 
Зважаючи на викладене, судом першої інстанції, через надмірний формалізм, порушено право позивачки ОСОБА_1 на доступ до суду шляхом витребування доказів, а тому порушене право позивачки підлягає захисту судом апеляційної інстанції.
Доводи представника позивачки, що докази не надано з поважних причин і через надмірний формалізм суду порушено право позивачки щодо надання доказів, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для задоволення скарги.
Підставами для  скасування судового  рішення повністю  або частково  та ухвалення  нового рішення  у відповідній  частині є:  неповне  з`ясування обставин,  що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення доказів, ухвала суду не відповідає нормам ст. ст. 83, 84, 116 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню.
Предметом розгляду є ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, разом з тим, питання витребування доказів на стадії розгляду справи в суді першої інстанції є компетенцією суду першої інстанції.
За таких обставин, після скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду від 13.02.2020 року, суд першої інстанції повинен повторно вирішити клопотання представника позивачки про витребування доказів від 13.02.2020 року, з врахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у постанові від 23.07.2020 року.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Предметом розгляду суду апеляційної інстанції є ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, тому судові витрати підлягають стягненню за результатами розгляду справи по суті.
ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2,, 381, 382, 383. 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:  
     
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення доказів– скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п.2 ч.1 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 28.07.2020 року. 

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 

                                                Г.Я. Колесніков