Постанова
Іменем України
                                                             
23 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 334/1994/15-ц
провадження № 61-36941св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство  комерційний банк «Приватбанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1  на заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29 жовтня 2015 року в складі судді Лисенко Л. І. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року в складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,  
ВСТАНОВИВ :
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство  комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до   ОСОБА_1 ,    ОСОБА_2 , в якому просилостягнути з відповідачів борг в сумі 32 163,29 доларів США, який складається з: 27 816,27 доларів - заборгованість за кредитом; 2 124,92 доларів - заборгованість за процентами за користування кредитом; 345,60 доларів - заборгованість по комісії; 331,68 доларів - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання, штрафи -13,90 доларів та 1 530,92 доларів, що по курсу НБУ від 05 лютого 2015 року складає 578 617,59 грн та судові витрати в сумі 3 654,00 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору ZPE0G 100000412 від 29 серпня 2007 року відповідач  ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 38 800,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 27серпня 2037 року включно. В рахунок забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 . Відповідно до умов договору поруки ПАТ КБ «Приватбанк» направив відповідачам письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань.Вимога, що була пред`явлена до поручителя залишена без задоволення.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішеннямЛенінського районного суду міста Запоріжжя від                                   29 жовтня 2015 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPE0G 100000412 від 29 серпня 2007 року суму у розмірі 578 617,59 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Зобов`язання щодо надання коштів банком виконані, натомість відповідачі, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту не виконують.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від  29 жовтня 2015 року змінено, викладено резолютивну частину рішення в такій редакції:
«Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                  ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором                               № ZPE0G 100000412 від 29 серпня 2007 року в розмірі 32 163,29 доларів США, що за курсом 17,99 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від                  05 лютого 2015 року складає 578 617,59 грн, яка складається з 27 816,27 доларів - заборгованість за кредитом; 2 124,92 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 345,60доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 331,68 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання, штрафи - 13,90 доларів та 1 530,92 доларів».
Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, проте у резолютивній частині рішення, суд, пославшись на загальний розмір заборгованості, не зазначив складові загального розміру заборгованості, що підлягають сплаті, у зв`язку з чим судове рішення змінив відповідно до статті 376 ЦПК України.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У травні 2018 року  ОСОБА_1  звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, постановити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.
Касаційна скарга ОСОБА_1  мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували факт передачі банком права вимоги за кредитним договором. Позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 32 163,00 доларів США не підтверджені належними доказами. Розрахунок, наданий позивачем не містить загальної суми - 29 643,01 доларів США, сплаченої нею в рахунок погашення боргу в період з 2007 року по 2015 роки позивачу та ПАТ «Акцент банк.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення.
Судами встановлено, що відповідно до укладеного договору від 29 серпня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 38 800,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 27 серпня 2037 року включно.
В рахунок забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 29 серпня 2007 року, укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 . 
Станом на 17 березня 2015 року по кредитному договору утворився борг в сумі 32 163,29 доларів США, який складається з: 27 816,27 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 124,92 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 345,06 доларів США - заборгованість по комісії; 331,68 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання, штрафи -13,90 доларів США та 1 530,92 доларів США.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суди вважали доведеним факт наявності кредитної заборгованості відповідачів перед позивачем у заявленому в позові розмірі.
Однак з таким висновком судів колегія суддів не може погодитись з таких підстав.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Суд дійшов висновку про наявність у відповідачів обов`язку сплати банку заборгованості у розмірі 32 163,29 доларів США, що за курсом 17,99 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від05 лютого 2015 року складає 578 617,59 грн, яка складається з 27 816,27 доларів - заборгованість за кредитом; 2 124,92 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 345,60доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 331,68 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання, штрафи - 13,90 доларів та 1 530,92 доларів.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суди вважали доведеним факт наявності кредитної заборгованості відповідачів перед позивачем у заявленому в позові розмірі.
Однак з цим висновком судів колегія суддів не може погодитись з таких підстав.
Судом першої інстанції ухвалене заочне рішення за відсутності відповідачів. Останні звертались до суду із заявою про скасування цього рішення, в якій, серед іншого, зазначали, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і ПАТ «Акцент Банк» 01 листопада 2007 року був укладений договір факторингу, за яким відбулося відступлення права вимоги на користь нового кредитора ПАТ «Акцент Банк», який вимагає від відповідачів сплати боргу за вказаним кредитним договором, на підтвердження чого надали відповідь ПАТ «Акцент Банк» про укладення між названими банками 01 листопада 2007 року договору факторингу та довідку про облікування в цьому банку кредитної заборгованості за цим кредитним договором (а. с. 89,90).
Оскаржуючи в апеляційному порядку зазначене заочне рішення, відповідачі посилались на ці ж обставини, заперечуючи наявність у позивача права вимоги, та додатково надали квитанції про сплату ними певних сум ПАТ «Акцент Банк» в період з червня 2011 року по лютий 2013 року.
Під час апеляційного розгляду справи в судовому засіданні 19 квітня 2018 року (а. с. 173-174) представник відповідача ОСОБА_1 -                     ОСОБА_7 заявив клопотання про долучення до справи вищезазначених доказів і витребування договору факторингу, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» і ПАТ «Акцент Банк» 01 листопада 2007 року, однак протокольною ухвалою у задоволенні цього клопотання відмовлено у зв`язку з наявністю у справі достатніх доказів. 
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Доводи апеляційної скарги і надані на їх підтвердження документи про відступлення ПАТ КБ «Приватбанк» (позивачем) свого права вимоги за укладеним між ним і ОСОБА_1 кредитним договором новому кредитору ПАТ «Акцент Банк» мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки безпосередньо стосуються питання наявності у позивача права вимоги. 
Крім того, покладаючи на відповідачів відповідальність зі сплати 1 530,92 доларів США пені та 13,90 доларів США штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, суди не врахували, що відповідно до статті 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, і не перевірили, чи не за одне і теж порушення (несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором) застосовані зазначені санкції щодо відповідачів, що є недопустимим відповідно до приписів статті 61 Конституції України, якою заборонено покладення подвійної юридичної відповідальності одного й того ж виду за одне і теж порушення. 
Стягнувши визначений судами розмір заборгованості в солідарному порядку з  ОСОБА_1 (позичальника) та ОСОБА_2 (поручителя), суди не визначили, коли були порушені умови кредитного договору щодо внесення періодичних платежів (частина друга статті 1050 ЦК України), і не встановили, з якого часу з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України у позивача виникло право вимоги до поручителя щодо стягнення періодичних платежів.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Оскільки суди першої і апеляційної інстанцій в порушення норм процесуального права не дослідили всі зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржені судові рішення належить скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року),409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29 жовтня 2015 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                               В. І. Крат
 
Судді                                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                                     І. О. Дундар
 
                                                                                                     Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                     М. М. Русинчук