РІШЕННЯ
Іменем України

23 липня 2020 року 
Київ
справа №9901/118/20
адміністративне провадження №П/9901/118/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шишова О.О., 
суддів -Губської О.А., Дашутіна І.В., Смоковича М.І., Яковенка М.М.
за участі:
секретаря судового засідання          Івченка М.В
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Русакової І.Г.                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої Ради Правосуддя про визнання бездіяльності протиправною та визнання протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя №2912/0/15-19 від 11.11.2019 в частині пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Регламенту,-
УСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог
1. У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя, в якому просив:
1.1. - визнати протиправним бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо нерозгляду його клопотання від 04.04.2020 про здійснення відеотрансляції засідання Вищої ради правосуддя, яке відбулося 09.04.2020 при розгляді питання про відставку судді ОСОБА_2 ;
1.2. - визнати частково протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя №2912/0/15-19 від 11.11.2019 у частині пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Регламенту, яка передбачає можливість трансляції засідань Вищої ради правосуддя лише за наявності клопотань (згоди) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного);
1.3. - стягнути з Вищої ради правосуддя судові витрати.
ІІ. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що Вища рада правосуддя (надалі - ВРП) 11.11.2019 прийняла рішення № 2912/0/15- 19, яким змінила Регламент Вищої ради правосуддя, який був затверджений рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (надалі - Регламент або Регламент ВРП). Зокрема, у главі 6 розділу II ВРП доповнила пункт 6.1 Регламенту відповідно до якого відеотрансляція засідань Ради може відбуватися лише за клопотанням (згодою) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного).
3. При цьому норма сформульована таким чином, що за будь-яких обставин трансляція будь-якого питання порядку денного можлива лише за наявності клопотання або згоди усіх осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного. 
4. ОСОБА_1 указує, що припинення трансляцій істотно обмежило можливість відстежувати хід розгляду його скарг, вивчати практику ВРП, виявляти та реагувати на можливі порушення тощо. Тому він почав уживати заходів для захисту своїх прав та трансляції тих засідань, до яких є значний суспільний інтерес.
5. Крім того, застосування спірної норми Регламенту призводить до практично повного припинення трансляцій усіх засідань Вищої ради правосуддя та повної відмови у задоволенні клопотань про трансляцію засідань, у т.ч. тих, які мають значний суспільний інтерес
6. Також, зазначає, що Вища рада правосуддя взагалі не розглянула його клопотання, як того вимагає Закон України "Про звернення громадян".
7. У запереченнях проти позову відповідач стверджує, що зміни до Регламенту Вищої ради правосуддя були внесені Радою з дотриманням процедури внесення таких змін, норм Конституції України та законів, ураховуючи висновки та рекомендації Європейських інституцій, зокрема, висновку №7 (2005) Консультативної ради європейських суддів про правосуддя та суспільство, експертного звіту за результатами аналізу положень Регламенту Вищої ради правосуддя, наданому у вересні 2017 року, проведеного експертами за підтримки Програми USAID реформування сектору юстиції «Нове правосуддя», тощо.
8. Отже, відеотрансляція засідань Ради може відбуватися лише за наявності клопотань (згоди) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного), за результатами розгляду яких Рада ухвалює відповідне рішення.
9. Щодо клопотання ОСОБА_1 (як форма звернення громадян відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян»), то воно було розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства і листом секретаріату Вищої ради правосуддя в межах строку, визначеного Законом України «Про звернення громадян» 29 квітня 2020 року надана обґрунтована відповідь (вих. № 18118/0/9-17) з відповідними роз`ясненнями. Зокрема, про те, що чинне законодавство України не передбачає обов`язку Вищої ради правосуддя, Дисциплінарних палат здійснювати відеотрансляцію засідань та повідомлено, що інформація, викладена у його клопотаннях, доведена до відома членів Вищої ради правосудця.
10. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити в повному обсязі.
11. Представниця відповідача заперечувала проти позову. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
12. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив наступне.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
13. 04.05.2020 до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною відмови у розгляді клопотання, визнання частково протиправним та нечинним рішення.
14. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2020 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Бучик А.Ю. - головуючий суддя (суддя - доповідач), судді: Берназюк Я.О., Мороз Л.Л., Желєзний І.В., Стеценко С.Г.
15. 05.05.2020 суддями Верховного Суду Бучик А.Ю. та Мороз Л.Л. заявлено самовідводи від розгляду цієї справи для уникнення будь-яких сумнівів в об`єктивному вирішенні спору, оскільки відповідачем у справі є Вища рада правосуддя, проте, 05.02.2020 Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалила відкрити дисциплінарну справу стосовно цих суддів Верховного Суду, які входять до складу колегії для розгляду справи №9901/118/20.
16. Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2020 задоволено заяви суддів Верховного Суду Бучик А.Ю. та Мороз Л.Л. про самовідвід від участі у справі № 9901/118/20. Відведено суддів Бучик А.Ю. та Мороз Л.Л. від розгляду справи № 9901/118/20.
17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2020 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Шишов О.О.- головуючий суддя (суддя - доповідач), судді: Губська О.А., Дашутін І.В., Смакович М.І., Яковенко М.М.
18. Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2020 зазначену позовну заяву залишено без руху в зв`язку з відсутністю документа про сплату судового збору.
19. Ухвалою від 18.05.2020 року Верховний Суд відкрив провадження у справі за вказаним позовом і призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Тією самою ухвалою суд надав відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.
20. 24.06.2020 від представника Вищої ради правосуддя до Верховного Суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує, що Пунктами 24.1. - 24.6. Глави 24 Розділу III Регламенту визначено процедуру прийняття та внесення змін до Регламенту, зокрема, Регламент затверджується на засіданні Ради. Регламент уважається затвердженим, якщо за нього проголосувала більшість членів Ради, які брали участь у засіданні Ради. Член (члени) Ради має право порушувати питання про внесення змін та доповнень до Регламенту. Пропозиції щодо внесення змін чи доповнень до Регламенту виносяться на розгляд Ради у місячний строк з дня їх надходження.
21. За результатами засідання Ради у пленарному складі 11 листопада 2019 року прийнято рішення № 2912/0/15-19, яким затверджено зміни до Регламенту ВРП.
22. Так, пункт 6.1 доповнено абзацом другим, відповідно до якого відеотрансляція засідань Ради може відбуватися лише за наявності клопотань (згоди) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного), за результатами розгляду яких Рада ухвалює відповідне рішення..
ІV. Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
23. 04.04.2020 на електронну пошту Вищої ради правосуддя надійшло клопотання ОСОБА_1 про відеотрансляцію засідання ВРП 9 квітня 2020 року щодо розгляду питання про відставку судді ОСОБА_2. (вх.№ М-146/44/7-20) з проханням ухвалити відповідне рішення.
24. 29.04.2020 надана відповідь (вих. № 18118/0/9-17) з відповідними роз`ясненнями, зокрема, про те, що чинне законодавство України не передбачає обов`язку Вищої ради правосуддя, Дисциплінарних палат здійснювати відеотрансляцію засідань та повідомлено, що інформація, викладена у його клопотаннях, доведена до відома членів Вищої ради правосудця.
25. Уважає, що протиправна бездіяльність відповідача щодо не вжиття заходів про призначення відеотрансляції засідання ВРП 9 квітня 2020 року щодо розгляду питання про відставку судді ОСОБА_2 , призводить до порушення його прав та законних інтересів.
V. Джерела права.
26. Стаття 19 Конституції України покладає на органи державної влади, їх посадових осіб обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
27. Статтею 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон України № 1798- VIII) передбачено, що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
28. Процедурні питання діяльності Ради врегульовані Регламентом Вищої ради правосуддя (тут і далі - Регламент ВРП), затвердженим рішенням Ради від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17(із змінами та доповненнями).
29. 7 листопада 2019 року набрав чинності Закон України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», яким внесено зміни до законів України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя».
30. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України № 1798-VIII засідання Вищої ради правосуддя та Дисциплінарних палат проводяться відкрито. Закрите засідання проводиться у виняткових випадках, за наявності підстав, визначених цим Законом.
31. Відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 30 (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 7 червня 2018 року № 2447- VIII) особи, присутні в залі засідання, мають право робити письмові записи, можуть використовувати портативні аудіотехнічні засоби. Проведення в залі засідання фотозйомки, відео-, звукозапису із застосуванням стаціонарної апаратури допускається за згодою головуючого, якщо інше не передбачено законом.
32. Пунктами 24.1. - 24.6. Глави 24 Розділу III Регламенту визначено процедуру прийняття та внесення змін до Регламенту, зокрема, Регламент затверджується на засіданні Ради. Регламент вважається затвердженим, якщо за нього проголосувала більшість членів Ради, які брали участь у засіданні Ради. Член (члени) Ради має право порушувати питання про внесення змін та доповнень до Регламенту. Пропозиції щодо внесення змін чи доповнень до Регламенту виносяться на розгляд Ради у місячний строк з дня їх надходження.
33. За результатами засідання Ради у пленарному складі 11 листопада 2019 року прийнято рішення № 2912/0/15-19, яким затверджено зміни до Регламенту ВРП.
34. Пункт 6.1 Регламенту (має абзац перший, який встановлює, що на засіданнях Ради, Дисциплінарних палат ведуться протоколи та здійснюється повне фіксування технічними засобами, за винятком тієї частини засідання, що проводиться у нарадчій кімнаті) доповнено абзацом другим відповідно до якого відеотрансляція засідань Ради може відбуватися лише за наявності клопотань (згоди) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного), за результатами розгляду яких Рада ухвалює відповідне рішення.
35. Регламент ВРП зі змінами, внесеними рішенням Ради від 11 листопада 2019 року № 2912/0/15-19, оприлюднено на офіційному веб сайті Ради.
V. Оцінка Суду
36. Предметом спору у справі є правомірність доповнення другим абзацом пункту 6.1 Регламенту Вищої ради правосуддя, який встановив можливість проведення відеотрансляції засідання ВРП за клопотанням (згодою) всіх учасників справи та відповідність нормам законодавства відповіді Вищої ради правосуддя на звернення ОСОБА_1 
37. Статтею 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон України № 1798- VIII) передбачено, що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
38. Процедурні питання діяльності Ради врегульовані Регламентом Вищої ради правосуддя (тут і далі - Регламент ВРП), затвердженим рішенням Ради від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17(із змінами та доповненнями).
39. Пунктами 24.1. - 24.6. Глави 24 Розділу III Регламенту визначено процедуру прийняття та внесення змін до Регламенту, зокрема, Регламент затверджується на засіданні Ради. Регламент вважається затвердженим, якщо за нього проголосувала більшість членів Ради, які брали участь у засіданні Ради. Член (члени) Ради має право порушувати питання про внесення змін та доповнень до Регламенту. Пропозиції щодо внесення змін чи доповнень до Регламенту виносяться на розгляд Ради у місячний строк з дня їх надходження.
40. За результатами засідання Ради у пленарному складі 11 листопада 2019 року прийнято рішення № 2912/0/15-19, яким затверджено зміни до Регламенту ВРП.
41. Так, пункт 6.1 доповнено абзацом другим відповідно до якого відеотрансляція засідань Ради може відбуватися лише за наявності клопотань (згоди) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного), за результатами розгляду яких Рада ухвалює відповідне рішення.
42. Таке рішення підтримано 15 членами Вищої ради правосуддя, що брали участь у засіданні, тобто, усі члени конституційного органу одноголосно дійшли висновку про необхідність внесення відповідних змін до Регламенту Вищої ради правосуддя.
43. Регламент Вищої ради правосуддя зі змінами, внесеними рішенням Ради від 11 листопада 2019 року № 2912/0/15-19, оприлюднено на офіційному веб сайті Ради.
44. Колегія суддів зазначає, що порушень процедури прийняття змін до регламенту не вбачається проти чого позивач не заперечує.
45. Колегія суддів зазначає, що частиною восьмою статті 30 Закону № 1798-VIII установлений порядок, відповідно до якого особи, присутні в залі засідання, мають право робити письмові записи, можуть використовувати портативні аудіотехнічні засоби. Проведення в залі засідання фотозйомки, відео-, звукозапису із застосуванням стаціонарної апаратури допускається за згодою головуючого, якщо інше не передбачено законом.
46. Тобто, спірна норма Регламенту не суперечить Закону № 1798 - VIII.
47. У Висновку № 7 (2005) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи з питання «Правосуддя та суспільство» у пункті 46 та 48 було зазначено, що принцип відкритості судового процесу передбачає, що громадянам та працівникам ЗМІ повинен дозволятися доступ до судових зал, у яких проходять слухання, але новітнє аудіовізуальне обладнання надає подіям, що передаються, такого широкого розголосу, що саме поняття відкритих слухань повністю змінює своє сутнісне наповнення. Це може мати певні переваги в плані підвищення громадської обізнаності про те, як проводяться судові процеси, та покращення іміджу судової системи, але поряд із цим існує також ризик того, що присутність телевізійних камер у суді може зашкодити провадженню та змінювати поведінку осіб, які беруть участь у слуханнях (судді, прокурори, адвокати, сторони, свідки тощо)». 
48. КРЄС рекомендувала, що під час здійснення телевізійного запису судових слухань повинні використовуватися стаціонарні камери, а головуючий суддя повинен мати можливість приймати рішення щодо умов зйомок та переривання трансляції у будь-який час. Ці та будь-які інші необхідні заходи повинні захищати права осіб, які беруть участь у слуханнях, та забезпечувати, щоб слухання проводилися належним чином.
49. КРЄС наголошує, що слід також брати до уваги думку осіб-учасників процесу, зокрема в певних типах судових процесів, які стосуються приватних справ людей.
50. З метою захисту осіб-учасників слухань, зокрема через забезпечення того, що методи зйомки не заважають належному проведенню слухань, КРЄС констатує, що такі обмеження можуть бути застосовані, оскільки засоби масової інформації (далі - ЗМІ) іноді можуть втручатися в приватне життя людей, руйнуючи їхню репутацію або порушуючи презумпцію невинуватості, тобто здійснювати дії, щодо яких окремі особи мають юридичні підстави вимагати судового захисту своїх прав. Попит на сенсаційні статті та комерційна конкуренція серед ЗМІ несуть загрозу перебільшень та помилок. У кримінальних справах відповідачі іноді публічно змальовувалися або сприймалися ЗМІ як винуваті особи ще до того, як суд встановлював їхню вину. У разі подальшого виправдання таких осіб повідомлення ЗМІ можуть до того часу вже завдати непоправної шкоди їхній репутації, а це жодним рішенням суду виправити вже неможливо.
51. Окрім цього, в експертному звіті за результатами аналізу положень Регламенту Вищої ради правосуддя, наданому у вересні 2017 року, проведеного експертами за підтримки Програми USAID реформування сектору юстиції «Нове правосуддя», зазначено що відкритий розгляд усього спектру питань, пов`язаних із притягненням судді до відповідальності може зашкодити незалежності судді: якщо суддя, кримінальне або дисциплінарне провадження щодо якого є предметом розгляду ВРП, не відсторонений від посади і продовжує відправляти правосуддя, у цей час, коли таке провадження триває, він не може бути достатньою мірою незалежним. Тим більше, якщо сторони у справах знатимуть, що суддя є суб`єктом відповідальності, - а така ситуація буде неминучою, якщо усі засідання ВРП транслюються в Інтернеті. Такий суддя стає вразливим для будь-яких форм непроцесуального тиску на нього. Повна відкритість процедури притягнення до відповідальності судді порушує цілу низку особистих прав судді, презумпцію невинуватості, право на приватність, право на повагу до людської гідності тощо.
52. Якщо застосовувати Конвенційні положення до діяльності Вищої ради правосуддя в частині дотримання принципу гласності, слід зазначити, що частина перша статті 6 Конвенції з прав людини передбачає наявність права на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Проте, у цій статті існують застереження, відповідно до яких судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
54. Щодо застосування частини першої статті 6 Конвенції з прав людини доречно послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Pretto and others v. Italy» від 08 грудня 1983, (заява № 7984/77) у §§ 21, 22, 26 якого зазначено, що публічний характер судочинства, про який йдеться у пункті першому статті 6, захищає учасників справи від таємного здійснення правосуддя поза контролем з боку громадськості; він служить одним із способів забезпечення довіри до судів, як вищим, так і нижчим. Зробивши відправлення правосуддя прозорим, він сприяє досягненню цілей статті 6 п.1, а саме, справедливості судового розгляду, гарантія якого є одним з основоположних принципів будь-якого демократичного суспільства в розумінні цієї Конвенції (див. рішення у справі Golder від 21 лютого 1975 року, серія а, т. 18, с.18, п.36, а також рішення у справі Lawless від 14 листопада 1960 року, серія A, т.1, с.13). Усі держави-члени Ради Європи визнають принцип публічності, але їх законодавчі системи та судова практика показують певні розбіжності у ставленні обсягу і способу його реалізації як стосовно проведення слухань, так і оприлюдненню судових рішень. Формальний аспект питання має, однак, другорядне значення в порівнянні з метою, яка лежить в основі вимоги публічності, передбаченого статтею 6 п. 1. Важливе місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає справжній Суд з метою контролю, який він повинен здійснювати в даній області, уважно аналізувати конкретні судові процедури (див. особливо mutatis mutandis рішення у справі Adolf від 26 березня 1982 року, серія A, т. 49, с. 15, п. 30).
55. При цьому Суд уважав, що у всіх випадках форма оголошення судового рішення повинна оцінюватися відповідно до національного законодавства держави-відповідача у світлі особливостей його системи судочинства, з урахуванням предмета та мети статті 6 п. 1.
Тобто, з зазначеного слідує, що підтверджуючи необхідність дотримання принципу публічності слід здійснювати аналіз судової процедури та наявних обмежень відповідності національному законодавству та вимогам Конвенції. (у цій справі «Pretto and others v. Italy» ЄСПЛ дійшов висновку про відстуність порушення п.1 статті 6 Конвенції у випадку коли судове рішення публічно оголошено не було)
56. Також, наголошуючи на особливій ролі судової системи у суспільстві як гаранта справедливості й основоположної цінності в державі, в якій панує верховенство права, та яка має користуватися довірю суспільства для успішного виконання своїх функцій, ЄСПЛ у рішенні «Prager and Oberschlick v. Austria)» від 26.04.1995 року стверджує, що «може виникнути необхідність захистити суддів від безпідставних і деструктивних нападок, особливо з огляду на їхній обов`язок утримуватись від реагування на критику».
57. У позові позивач цитує рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1993 року у справі «Fey v. Austria» (заява 14396/88) та зазначає, що для забезпечення авторитету правосуддя суди в демократичному суспільстві повинні вселяти обвинуваченим при розгляді кримінальних проваджень а також усій широкій громадськості. Проте колегія суддів вважає, що таке посилання є недоречним, оскільки заявник у справі «Fey v. Austria» скаржився на порушення статті 6-1 Конвенції щодо розгляду справи неупередженим судом. Тобто, аналіз у цій справі не стосується порушень гласності проведення судового процесу.
58. Колегія суддів також зазначає, що посилання позивача на наявність порушення принципу юридичної визначеності також не знайшло свого підтвердження. Так, у першому абзаці пункту 6.1. Регламенту зазначено, що на засіданнях Ради, Дисциплінарних палат ведуться протоколи та здійснюється повне фіксування технічними засобами, за винятком тієї частини засідання, що проводиться у нарадчій кімнаті.
59. Цей пункт доповнений абзацом другим, у якому зазначено, що відеотрансляція засідань Ради може відбуватися лише за наявності клопотань (згоди) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного), за результатами розгляду яких Рада ухвалює відповідне рішення.
60. Тобто, абзац другий конкретизує умови проведення відеотрансляції та як було зазначено вище не суперечить нормам Закону № 1798-VІІІ.
61. Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до статті 30 Закону України № 1798- VIII засідання Вищої ради правосуддя та Дисциплінарних палат проводяться відкрито. Особи, які бажають бути присутніми на засіданнях, допускаються до зали до початку засідання за наявності вільних місць.
62. Тобто, право особи бути присутніми на засіданнях Ради та її органів регламентовано на законодавчому рівні, однак в період карантину доступ до приміщення Вищої ради правосуддя здійснюється з деякими обмеженнями.
63. Так, для безпечного розміщення у залі засідань визначено для представників ЗМІ та громадськості 10 місць, у інших залах - 4 місця.
64. Допуск надається особам у порядку черговості відповідно до списку акредитації за умови використання відвідувачем засобів індивідуального захисту.
65. Водночас, особи із ознаками респіраторних захворювань не допускаються до приміщення Ради.
66. Факта недопуску позивача у засідання щодо відставки судді ОСОБА_2 під час розгляду справи не встановлено.
67. З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що зміни до Регламенту Вищої ради правосуддя були внесені Вищою радою правосуддя з дотриманням процедури внесення таких змін та відповідно Закону. Крім того з урахуванням встановлених обставин справи принципи легітимного очікування, належного урядування, безсторонності, добросовісності, рівності, права на участь у процесі прийняття рішень не порушувалися.
68. Тобто, відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання частково протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя №2912/0/15-19 від 11.11.2019 в частині пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Регламенту, яка передбачає можливість трансляції засідань Вищої ради правосуддя лише за наявності клопотань (згоди) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного).
69. Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним не розгляду Вищою радою правосуддя його клопотання від 4 квітня 2020 року про здійснення відеотрансляції засідання ВРП 9 квітня 2020 року при розгляді питання про відставку судді ОСОБА_2. є безпідставними, виходячи з наступного.
70. 4 квітня 2020 року на електронну пошту Вищої ради правосуддя надійшло клопотання про відеотрансляцію засідання ВРП 9 квітня 2020 року щодо розгляду питання про відставку судді ОСОБА_2. (вх.№ М-146/44/7-20) з проханням ухвалити відповідне рішення.
71. Організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Вищої ради правосудця та її органів здійснює секретаріат.
72. Так, відповідно до частини сьомої статті 22 Закону України «Про Вишу раду правосуддя» Голова Вищої ради правосудця з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.
73. З урахуванням зазначеної норми закону, Головою Вищої ради правосуддя 3 жовтня 2019 року видано наказ № 90/0/1-19 «Про розподіл повноважень». Відповідно до пункту 6.1 цього наказу начальник управління по роботі зі зверненнями, запитами на інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян секретаріату Вищої ради правосудця підписує листи за результатами розгляду звернень, що опрацьовуються відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
74. Ураховуючи відповідні положення, надання відповіді на клопотання ОСОБА_1 за резолюцією заступника Голови Вищої ради правосудця доручено управлінню по роботі зі зверненнями, запитами на інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян.
75. На підставі викладеного, клопотання (як одна з форм звернення громадян відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян») ОСОБА_1 розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства і листом секретаріату Вищої ради правосудця в межах строку, визначеного Законом України «Про звернення громадян» 29 квітня 2020 року була надана обґрунтована відповідь (вих. № 18118/0/9-17) з відповідними роз`ясненнями, зокрема, про те, що чинне законодавство України не передбачає обов`язку Вищої ради правосудця, Дисциплінарних палат здійснювати відеотрансляцію засідань та повідомлено, що інформація, викладена у його клопотаннях, доведена до відома членів Вищої ради правосудця.
76. Крім того, Позивача було повідомлено, що з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» (зі змінами), у Вищій раді правосудця вжито ряд відповідних заходів, зокрема обмежено доступ до приміщень Вищої ради правосудця відвідувачів, а запроваджені заходи мають тимчасовий характер і діють до завершення установленого на території України карантину.
77. У листі також, указано, що представники ЗМІ та громадськості у разі бажання можуть безпосередньо взяти участь у засіданнях Ради та її органів у період карантину, встановленого відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України.
78. Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 не є учасником у засіданні Ради щодо відставки судді ОСОБА_2., крім того, за матеріалами справи не вбачається, що ОСОБА_1 створювалися перепони для того, щоб бути присутнім на засіданні Вищої ради правосуддя 9 квітня 2020 року.
79. Тобто, надавши відповідь на звернення Позивача, секретаріат Вищої ради правосуддя виконав вимоги Закону України «Про звернення громадян».
80. При цьому, незгода Позивача з відповіддю не свідчить про порушення ВРП законодавства України.
81. Таким чином, колегія суддів дійшла висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним не розгляду Вищою радою правосуддя його клопотання від 04.04.2020 про здійснення відеотрансляції засідання ВРП, яке відбулося 09.04.2020 при розгляді питання про відставку судді ОСОБА_2.
82. Також з огляду на вимоги частини другої статті 9 КАС України, яка встановлює, що суд розглядає адміністративні справи в межах позовних вимог, посилання позивача на інші звернення та інший порядок розгляду Вищою радою правосуддя його клопотань у інших справах, колегія суддів не приймає до уваги.
83. З урахуванням обставин цієї справи Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду як суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправним не розгляд ВРП клопотання ОСОБА_1 від 04.04.2020 про здійснення відеотрансляції засідання ВРП, яке відбулося 09 квітня 2020 при розгляді питання про відставку судді ОСОБА_2. та відсутності підстав для задоволення вимог про визнання частково протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя № 2912/0/15-19 від 11.11.2019 в частині пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Регламенту, який передбачає можливість трансляції засідань Вищої ради правосуддя лише за наявності клопотання (згоди) всіх сторін (осіб, щодо яких розглядається питання порядку денного).
84. За правилами статті 139 КАС України, понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.
85. Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2020 року.
86. Керуючись статтями 241-246, 262, 266, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності щодо нерозгляду клопотання від 04 квітня 2020 та визнання протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя №2912/0/15-19 від 11.11.2019 в частині пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Регламенту, відмовити повністю.
2. На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - 5 днів.
3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
4. Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя:                                                                                   О.О. Шишов
Судді:                                                                                                   О. А. Губська
                                                                                                                       І. В. Дашутін
                                                                                                                       М. І. Смокович
                                                                                                                       М. М. Яковенко