ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/831/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року (суддя Сацький Р.В., повний текст рішення складений 18.03.2020) в адміністративній справі 
за позовом    ОСОБА_1   
до   Військової частини НОМЕР_1                   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –
 
в с т а н о в и в :

                                 ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільненні з 29.03.2018 по день фактичної виплати, викладену у листі № 6564 від 20.11.2019; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 29.03.2018 по день фактичної виплати шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з 12 місячного грошового забезпечення перед звільненням.
                              Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у задоволені позову відмовлено. 
                              Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
                              Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
                              Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом № 86 від 29.03.2018 ОСОБА_1 був звільнений у відставку відповідно до пункту 1 підпункту «з» (які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.07.2019 у справі № 280/3025/19 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 30.04.2015 по 29.03.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.03.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 30.04.2015 по 29.03.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.03.2018. В іншій частині позовних вимог  відмовлено. Рішення набрало законної сили 19.09.2019.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2019 в адміністративній справі № 280/1371/19 позов ОСОБА_1 визнано  протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 29.03.2018 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1   нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.03.2018. Рішення набрало законної сили 05.11.2019.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.11.2018 по фактичний день виплати (листопад 2019 року). 
Військова частина НОМЕР_1 листом за № 6564 від 20.12.2019 повідомила ОСОБА_1 , що на військовослужбовців не поширюється  Кодекс законів про працю України, а тому твердження щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2018 по фактичний день виплати – листопад 2019, є незаконним та безпідставним.
Вважаючи протиправними такі дії Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. 
Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 17 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Належні до виплати ОСОБА_1 суми були визначені судовими рішеннями від 16.05.2019 у справі № 280/1671/19 та від 24.07.2019 у справі № 280/3025/19. Виплата сум була здійснена у листопаді та грудні 2019 року. 
Відповідно до пункту 57 рішення Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» (заява №377/02), остаточне рішення від 04.10.2010, Європейський суд з прав людини зазначив, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм  Кодексу законів про працю. У зв`язку з цим Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу «при відсутності спору щодо суми» заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період «фактичного розрахунку» (частина перша статті 117), а «при наявності спору про розміри сум» заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.
У пункті 65 цього рішення Суд зазначив, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 08.07.1997 по 18.03.1999 не мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і 57 вище). Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про працю не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду.
Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №   807/1502/15 та від 27 червня 2018 року у справі № 810/1543/17.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права,  підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують. 

                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в адміністративній справі № 280/831/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 26 червня 2020 року та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повна постанова складена 26 червня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова