ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 р.	Справа № 520/12529/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.02.20 року по справі № 520/12529/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Головного управління ДПС у Харківській області              
          про виззнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом доГоловного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 р. №62298-17, видану Головним управлінням ДФС у Харківській області, про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 42076,78 грн. станом на 25.03.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 р. №62298-17, прийнята Головним управлінням ДФС у Харківській області безпідставно та необґрунтовано, а також суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Зазначив, що оскаржувана вимога стосується сплати заборгованості з єдиного внеску, донарахованого відповідачем з начебто отриманого позивачем доходу у 2016 році в сумі 158095,00 грн за результатом своєї господарської діяльності з надання обладнання в оренду. Однак, позивач у 2016 році доходів від надання в оренду обладнання,  на які нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не отримував, що було встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 р. по справі № 820/4775/18. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 р. №62298-17 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 42076,78 грн. (сорок дві тисячі сімдесят шість гривень 78 копійок) станом на 25.03.2019 року.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області №712 від 05.02.2018 року та повідомлення №44 від 05.02.2018 року, фахівцями ГУ ДПС у Харківській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка, щодо діяльності самозайнятої особи ОСОБА_1 .
В ході проведення перевірки було встановлено, що фактично в період з 01.10.2014 по 30.09.2017р. ФОП ОСОБА_1 знаходився на спрощеній системі оподаткування (3 група ЄП), та за перевіряємий період отримував дохід за діяльність з надання в оренду власного нерухомого майна та надання в оренду виробничого обладнання
Відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 надавав виробниче обладнання в оренду, що підтверджується Рішенням Господарського суду Харківської області по справі 922/2867/16 від 18.10.2016 року, де зазначені факти укладення договору оренди виробничого обладнання, акту приймання передачі обладнання орендарю ФОП ОСОБА_2 . 
Договір оренди від 01.01.2008 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , акт приймання-передачі від 01.01.2008 року до договору оренди, яким передано обладнання в кількості 16 одиниць на платній основі. Дане рішення є діючим. Та підтверджене Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 року по справі №922/2867/16. За результатами судового розгляду з ОСОБА_2 суд присудив стягнути плату за користування обладнанням (з неустойкою та відсотками) та судові витрати.
Відповідач зауважує, що підпунктом 7 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків та зборів, визначених ПКУ, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковий (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.
Відповідач вважає, що ФОП платник єдиного податку не має права здійснювати, в межах підприємницької діяльності, такі види діяльності які не зазначені в його облікових даних.
ФОП платник єдиного податку, який здійснює види діяльності, не зазначені в облікових даних та в реєстрі платників єдиного податку, у тому числі, якщо договір укладається від імені суб`єкта господарювання з іншим суб`єктом господарювання, зобов`язаний перейти на сплату інших податків та зборів (загальна система оподаткування) з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювались такі види діяльності, які не зазначені в його облікових даних та реєстрі платників єдиного податку.
Відповідач зауважує, що базу нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування визначено у пункті 2 частини першої статті 7 Закону №2464 в редакції Закону №1774. Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.
На думку відповідача, контролюючим органом було правомірно визначено базу оподаткування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування та відповідно вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 року № Ф-62298-17 на суму 34780,90 грн. є правомірною.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДФС у Харківській області у відношенні позивача було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 р. №62298-17 про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 42076,78 грн., в тому числі недоїмка в сумі 34780,60 грн. та штраф в сумі 7296,18 грн.
Не погоджуючись із вказаною вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність вимоги Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 р. №62298-17 про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 42076,78 грн. та необхідність її скасування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 14.1.54 ст. 14 Податкового кодекс України, під доходом слід розуміти - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. 
В свою чергу положеннями п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України регламентовано, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною   пунктом 167.1   статті 167 цього Кодексу. При цьому об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. (п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України, доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. 
При цьому датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акту приймання-передачі безоплатно отриманих товарів згідно положення п. 292.6 ст. 292 Податкового кодексу України.
Таким чином, положеннями Податкового кодексу України регламентовано, що доходом як платника єдиного податку так і платника, що знаходиться на загальній системі оподаткування є фактично отриманий дохід, тобто фактично отримана сума грошових коштів в готівковій або безготівковій формі.
Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у   пунктах 4   (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),   5   та   5-1   частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Пунктом 2 частини 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.
З матеріалів справи вбачається, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФО-П Луніна А.В. щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.10.2014 р. по 30.09.2017 р., дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2014 по 30.0.2017 р., за результатом якої складено акт перевірки №992/20-40-13-15-15-07/1917007376 від 20.03.2018 року, яким серед іншого, встановлено порушення:
- п.177.2 п.177.4 п.177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, занижено ПДФО від здійснення підприємницької діяльності на суму 29299,50 грн.;
- ст.7 та ст.8 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», донарахована сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу 34780,90 грн.
На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області було винесено податкове повідомлення - рішення від 30.03.2018 р. № 0003421315, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 29299,50 грн. і застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 7324,88 грн.
Крім того, ГУ ДФС у Харківській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 р. №62298-17 про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 42076,78 грн., в тому числі недоїмка в сумі 34780,60 грн. та штраф в сумі 7296,18 грн.
Згідно з актом перевірки контролюючим органом встановлено, що платником податку за результатом своєї господарської діяльності отримано дохід в 2016 р. у розмірі 158095,00 грн. та  в 2017 р. у розмірі 7440,00 грн. з надання обладнання в оренду.
За 2016 та 2017 р. платник (як платник єдиного податку або як платник, що знаходиться на загальній системі) декларації не подавав, а сума начебто отриманого доходу фізичною особою підприємцем не декларувалось. Також вказана сума начебто отриманого доходу не була відображена в книзі обліку доходів та витрат. Податковий орган дійшов до висновку про зазначену суму доходу виключно на підставі рішень Господарського суду Харківської області, якими встановлено наявність господарських операцій з надання обладнання в оренду.
Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 30.03.2018 р. № 0003421315 оскаржив його у судовому порядку та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 р. по справі № 820/4775/18 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ39599198) про скасування податкового повідомлення-рішення – задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 30.03.2018 р. № 0003421315.
Ухвалою     Другого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2018     відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 р. по справі № 820/4775/18.
Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 р. по справі № 820/4775/18 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 дійсно надавав в оренду обладнання, однак, орендар в порушення своїх господарських зобов`язань не здійснив відповідного розрахунку. Даний факт підтверджується постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 12.06.2017 р. по справі № 922/2867/16, згідно з якою судовим органом фактично встановлено наявність боргу орендаря перед орендодавцем по вищезазначеним господарським відносинам. Вказана сума грошових коштів не сплачена боржником станом на час розгляду справи, а тільки триває виконавче провадження, у зв`язку з чим така сума грошових коштів не має статусу доходу.
Тобто, враховуючи положення ч.4 ст.78 КАС України, факт нарахування контролюючим органом за результатом проведення перевірки платнику податкових зобов`язань за дохід, який фактично не отриманий підприємцем, встановлений судовим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 р. по справі № 820/4775/18, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим вказана обставина не потребує доказування.
Отже, аналізуючи наведені нормативно - правові акти колегія суддів приходить до висновку, що підставою нарахування єдиного внеску платнику податків є встановлення отримання доходу від його діяльності, а базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток).
Враховуючи наведене вище на беручи до уваги, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 р. по справі № 820/4775/18 встановлено відсутність отримання доходу ФОП ОСОБА_1 , з якого відповідачем обраховано єдиний внесок, колегія суддів приходить до висновку про протиправність вимоги Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 р. №62298-17 про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 42076,78 грн. 
Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що оскаржувана вимога прийнята не за результатами проведеної перевірки, а на підставі інших даних щодо отримання позивачем доходу у спірний період, колегія суддів не бере до уваги оскільки, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_1 доходу за 2016 рік.
Також, колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.
Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вимоги Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 р. №62298-17 про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску в сумі 42076,78 грн. та необхідність її скасування.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року по справі № 520/12529/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року по справі № 520/12529/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.І. Сіренко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  14.07.2020 року