Справа № 161/11480/20  Провадження №33/802/611/20 	Головуючий у 1 інстанції:Ковтуненко В. В. 	
Категорія:ч.1 ст. 173-2 КУпАП 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його адвоката Людви О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, приватного підприємця, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 (п`ять) діб 
Судом першої інстанції встановлено, що 03.07.2020 року близько 01.00 годині ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання в нетверезому стані, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме – ображав нецензурною лайкою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства. Зазначає те, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки обставин, які відображені в протоколі не були встановлені судом. Окрім того, зазначає, що саме ОСОБА_2 , яка вважає себе потерпілою є ініціатором конфлікту. Просить скасувати постанову суду, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити за відсутності складу правопорушення правопорушення, що ставиться йомуу вину.
Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 і його адвоката, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Між тим, згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані  з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що судовий розгляд даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції відбувся з додержанням вказаних норм законодавства, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.
Так, у відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства – це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
П.3 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Із протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 чинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї тещі ОСОБА_2 , а саме – ображав нецензурною лайкою.
Зазначені обставини підтверджуються письмовими маеріалами справи, а також поясненнями свідків, які були допитані суддею суду першої інстанції.
Твердження апелянта про те, що саме його теща була ініціатором конфлікту, оговорює його, не підтверджені будь-якими документальними даними, а базуються виключно на поясненнях апелянта.
Враховуючи те, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності, суддя знаходить доводи скаржника про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, необгрунтованими.
Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Призначаючи  ОСОБА_1  найсуворіше за видом стягнення, в розмірі, ближчому до максимального, яке передбачене санкцією ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 33-35 КУпАП, своє рішення взагалі не мотивував.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1  вперше притягується до відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою молодого віку, займається підприємницькою діяльністю, у справі відсутні обтяжуючі відповідальність обставини.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що стягнення у вигляді адміністративного арешту є надто суворим і його слід змінити.
З огляду на викладене вище та відповідно до ч.9 ст. 294 КУпАП при апеляційному перегляді постанови по справі про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про підставність апеляційних вимог захисту в цій частині, у зв`язку із чим постанову місцевого суду слід змінити в частині накладення стягнення в межах, передбачених санкцією статі 173-2 КУпАП та вважаю за доцільне призначити  ОСОБА_1  стягнення у вигляді штрафу.
Керуючись ст. 294 КУпАП суд

П О С ТА Н О В И В

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2020 року щодо  ОСОБА_1  в частині накладеного стягнення змінити.
Накласти на  ОСОБА_1  стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Постанова   апеляційного суду  набирає законної сили  негайно після її  винесення, є остаточною  й оскарженню не підлягає.  

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                        В.А. Подолюк