Ухвала  
 03 липня 2020 року
 м. Київ
 справа № 621/3103/19
провадження № 61-9573ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Божко Денис Олександрович на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє  в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та додаткових витрат,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до   ОСОБА_3 простягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та додаткових витрат. 
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року позов  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2  задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягнення з 21 жовтня 2019 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 23-річного віку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Харківського апеляційного суду від 04 червня 2020 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Божко Д. О. задоволено частково.
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня                  2020 року змінено в її мотивувальній та резолютивній частині.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат за навчання та проживання у гуртожитку за період з 01 вересня 2017 року по день повноліття дочки ІНФОРМАЦІЯ_1 року  закрито.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня  2020 року в оскаржуваній частині змінено в його мотивувальній та резолютивній частині.
В задоволенні позову про стягнення додаткових витрат за навчання за період з 19 серпня 2017 року по 01 вересня 2017 року  з 13 грудня 2018 року по 01 вересня 2019 року та за проживання в гуртожитку з 13 грудня                   2018 року по 01 вересня 2019 року  відмовлено.
В іншій частині рішення суду не переглядалося.
27 червня 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку                               ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Божко Д. О., подано касаційну скаргу (надійшла 30 червня 2020 року), в якій заявник просить скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня  2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 червня                2020 року в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення додаткових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»  Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та додаткових витрат, а тому у розумінні  ЦПК України справа є малозначною.
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Божко Д. О. подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Божко Денис Олександрович на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 червня                2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та додаткових витрат, відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                            І. А. Воробйова
                                                                                                                 Р. А. Лідовець
                                                                                                                 Ю. В. Черняк