Ухвала
іменем України 
21 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 344/2837/20
провадження № 51 - 4441 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року та ухвалу судді Івано-Франківського апеляційного суду від 7 серпня 2020 року,
в с т а н о в и в:
На розгляд Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
В межах зазначеного кримінального провадження ОСОБА_5 подав до суду цивільний позов до ПАТ «Страхова компанія «Перша» та ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 15 липня 2020 року повернув цивільний позов та роз`яснив ОСОБА_5 його право на звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки він не є стороною у цьому кримінальному провадженні або потерпілим.
Не погодившись із цим судовим рішенням адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , оскаржив його в апеляційному порядку.
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду дійшов висновку, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому ухвалою від 7 серпня 2020 року відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 посилаючись на порушення кримінального процесуального закону просить скасувати зазначені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, додані до скарги копії судових рішень та документи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Так, за змістом ст. 424 КПК касаційне провадження забезпечує право особи на оскарження судового рішення суду першої інстанції після його перегляду в апеляційному порядку.
Оскільки ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року в апеляційному порядку по суті не переглядалася, то вона не може бути предметом касаційного розгляду, а тому в цій частині касаційної скарги слід відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК.
Щодо доводів, викладених у касаційній скарзі, про незаконність ухвали судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження слід зазначити таке.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбаченим цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених КПК.
Тобто ухвала про повернення заявнику цивільного позову, яка постановлена під час судового провадження у суді першої інстанції, окремому апеляційному оскарженню не підлягає.
Отже, висновок судді апеляційного суду про те, що зазначена ухвала місцевого суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, є правильним, а тому рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК.
Що стосується аргументів адвоката ОСОБА_4 про те, що суддя апеляційного суду, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право на апеляційне оскарження тих судових рішень, які прямо не передбачені нормами КПК, то вони є необґрунтованими.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимогам імперативності.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
А тому наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
При цьому доводи щодо необхідності врахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 237/1459/17, в даному випадку є безпідставними, оскільки процедура розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні не є тотожною правовідносинам, які виникають при апеляційному оскарженні ухвали слідчого судді, яка не передбачена КПК.
За таких обставин, доводи скаржника щодо порушення апеляційним судом вимог КПК є безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370 та 418 КПК.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги адвоката ОСОБА_4 , а тому в цій частині слід відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року та ухвалу судді Івано-Франківського апеляційного суду від 7 серпня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_7                                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3