Дата документу 15.09.2020 Справа № 334/100/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/100/20        Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/807/2434/20        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Семенчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У січні 2020 року ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  звернулась до суду з позовом до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що нею до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області подано заяву про повернення виконавчого листа стягувачу. Заяву мотивовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 11-5053-117ФД від 02 листопада 2007 року та договором поруки № 11-5053-117П від 02 листопада 2007 року на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ЄДРПОУ 25821086, натомість згідно даних єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридичної особи за зазначеним кодом не існує.
На заяву позивачу надано відповідь, зі змісту якої вбачається, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23 вересня 2019 року № 2417 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Фінанси та кредит» строком один рік з 18 грудня 2019 рок по 17 грудня 2020 року включно. 
Із зазначеною заявою ОСОБА_1 не згодна, оскільки рішенням заборгованість стягнуто на користь юридичної особи, яка ліквідована, та не має правонаступників. Враховуючи наведене, виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя 28 лютого 2011 року не підлягає виконанню. 
Крім того, відповідач не переконався чи правильно зазначені відомості у виконавчому документі відносно кредитного договору та не витребував у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» оригінал кредитного договору № 11-5053-117ФД від 02 листопада 2007 року, так як п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» містить обґрунтування відносно однієї з вимог до виконавчого документу, а саме: повинно бути зазначено резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення. В матеріалах виконавчого провадження немає жодного документу в оригіналі та немає підтвердження того, що державний виконавець переконався, що взагалі оригінали іпотечного договору та кредитного договору існують.
На підставі наведеного, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просила суд визнати виконавчий лист (документ) № 2-4674 від 28 лютого 2011 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь заборгованості за кредитним договором № 11-5053-117ФД від 02 листопада 2007 року у сумі 29343,57 грн. таким, що не підлягає виконанню. Зобов`язати Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області повернути стягувачу виконавчий лист (документ) № 2-4674 від 28 лютого 2011 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на користь ВАТ Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», заборгованості за кредитним договором № 11-5053-117ФД від 02 листопада 2007 року у сумі 29343,57 грн. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.
Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено наявність обставин для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Так, суду не надано доказів на підтвердження того, що юридична особа за ідентифікаційним кодом ЄДРПОУ 25821086 припинила свою діяльністю, як і те, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2009 року та виконавчий лист виданий на ім`я саме Філії «Запорізького РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ідентифікаційним кодом 25821086, дана юридична особа ліквідована, оскільки ані на сайті Національного банку, ані в державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань немає відомості про юридичну особу за ідентифікаційним кодом 25821086. Отже, реєстр містить інформацію лише про юридичну особу за ідентифікаційним номером 25821086, але за цим кодом юридична особа знаходиться в стані припинення. За даними реєстру юридична особа за ідентифікаційним кодом 25821086 правонаступників не має. Враховуючи наведене, можна стверджувати, що виконавчий лист виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя 28 лютого 2011 року не підлягає виконанню. Виконавче провадження за № 51248421 підлягає закриттю. 
Також, скаржниця зазначає, що після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, жодного документу про законність виконавчого листа, виданого 28 лютого 2011 року в матеріалах не знайдено, навпаки, виявлено факт незаконних дій з боку державний виконавців, оскільки ніхто з виконавців під час здійснення своїх повноважень не перевіряли виконавчий лист згідно до норм ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки вказаний Закон передбачає сукупність дій під час виконання своїх обов`язків державним виконавцем, тому неможливо лише на підставі одного виконавчого листа виконати передбачені ним дії для примусового виконання рішення. Так, виконавчий лист містить найменування кредитного договору № 11-5053-117ФД від 02.11.2007 року, проте відповідач не переконався чи правильно зазначені відомості у виконавчому документі та не витребував у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» оригінал кредитного договору. В матеріалах виконавчого провадження немає жодного документу в оригіналі та підтвердження того, що державний виконавець переконався, що взагалі оригінали іпотечного та кредитного договорів існують. 
Крім вищенаведеного, в апеляційній скарзі містяться пояснення що обраний позивачем спосіб захисту є правильним, оскільки її позовна заява не пов`язана з виконанням судового рішення, а є такою, що подана в загальному порядку для скасування виконавчого листа. Норма закону розділу VI ЦПК не має відношення до обраного способу захисту ОСОБА_1 .
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що в силу приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Від Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця (а.с. 108).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
За змістом ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Основні засади виконавчого провадження визначені у статті 2 Закону.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Півень проти України» заява №56849/00, 29 червня 2004 року, суд дійшов висновку, що відповідно до українського законодавства саме на державній виконавчій службі лежить обов`язок належно, у повному обсязі і без затримок виконувати рішення суду, що передбачає вжиття всіх необхідних заходів, які передбачені законом і повинні привести до виконання рішення.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2009 року по справі №2-4674/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк «Фінаси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором № 11-5053-117ФД від 02.11.2007 року в сумі 29343,57 грн. 
Рішення набрало законної сили 25 грудня 2009 року. 
28 лютого 2011 року на виконання вищезазначеного рішення, стягувачу виданий виконавчий лист № 2-4674/09, який був пред`явлений до примусового виконання.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень колегією суддів також встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-4674/2009 від 14 грудня 2009 року про стягнення з неї на користь на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 29343,57грн. та судових витрат. Розстрочено виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-4674/2009 від 14.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 29343,57грн. та судових витрат, до повного виконання рішення із щомісячною виплатою у розмірі 200 грн.
11 листопада 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області із заявою повернення виконавчого листа стягувачу. В заяві зазначала, що строк пред`явлення виконавчого листа становить до 25 грудня 2012 року, проте з заяви про відкриття виконавчого провадження вбачається, що вона зареєстрована з пропуском строку, а саме 26 травня 2016 року. Крім того, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань юридичної особи з кодом 25821086 не існує (а.с. 15).
З листа начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області вбачається, що ОСОБА_2 повідомлено, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання у виконавчому листі зазначено до 25 грудня 2012 року, але у відповідності ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. На виконавчому листі є відмітки державних виконавців та печатка, останній запис зроблено 11 листопада 2015 року. На заяві про відкриття виконавчого провадження є штамп відділу з датою надходження 26 травня 2016 року, що засвідчує документ прийнято у строки. Також зазначено, що на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23 вересня 2019 року № 2417 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на один рік з 18 грудня 2019 року до 17 грудня 2020 року (а.с. 14).
У січні 2020 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. 
На підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивачем до позовної заяви додано:
- роздруківку з сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з запитом щодо ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ідентифікаційним кодом 09807856, з якої вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в стані припинення (а.с. 18-22);
- роздруківку з сайту Національного банку України, розділу Інформація про дати прийняття рішень Національним банком про визнання банків неплатоспроможними та про ліквідацію, рішень ФГВФО про запровадження тимчасової адміністрації з 2014 року, якої вбачається, що датою прийняття рішення про визнання АТ «Банк «Фінанси та Кредит» неплатоспроможним та рішення виконавчої дирекції ФГВФО про запровадження тимчасової адміністрації є 17 вересня 2015 року, датою рішення НБУ про ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є 17 грудня 2015 року (а.с. 23-31).
Таким чином, висновок суду першої інстанції що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що юридична особа за ідентифікаційним кодом ЄДРПОУ 25821086 припинила свою діяльністю відповідає матеріалам справи. 
Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що законодавством чітко визначені підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року №61-21359св18.
Згідно ч.2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку із його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Так, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що нею не оскаржується виконання чи невиконання рішення суду або визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав, зазначених в розділі VI ЦПК України. 
Заявлені нею вимоги ґрунтуються на вимогах законодавства, а саме процесуальні питання, які пов`язані з виконанням рішення суду.
При цьому, Верховним Судом, у постанові від 16 січня 2018 року по справі №755/15479/14-ц (провадження №61-1592св17) зазначено, що помилка у видачі виконавчого листа, як процесуально-правова підстава визнання його таким, що не підлягає виконанню, полягає в наступному: 1) видача виконавчого листа відбулася за рішенням, що не набрало законної сили; 2) виконавчий лист виданий за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; 3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; 4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; 5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; 6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Матеріально-правовими підставами визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Отже, процесуально-правовою підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка у видачі виконавчого листа.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, що позивачем вимоги заявлені з процесуальних підстав не можуть бути прийнятими колегією суддів, оскільки ґрунтуються на власному тлумаченні позивачем норм законодавства. 
Крім того, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у позовній заяві посилалась, зокрема, на ст.ст. 4, 22,28,39,56 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто на норми які не регулюють спірні правовідносини.
Доводи позивача щодо відсутності юридичної особи з кодом 25821086, та невиконання державним виконавцем, на її думку, обов`язкових дій при перевірці відповідності виконавчого листа, є безпідставними, оскільки ст. 432 ЦПК України такі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не передбачені.
Натомість, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 , як боржник має право на оскарження дій державного виконавця за наявності порушень ЗУ "Про виконавче провадження".
Отже, встановивши, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2009 року, яке набрало законної сили 25 грудня 2009 року, рішення підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень ст. 432 ЦПК України.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність, передбачених ст. 432 ЦПК України обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
За приписами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Р ішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року по цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 24 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: