КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №756/4906/17-ц                                                                                      головуючий у І інстанції: Шевчук А.В.
провадження 22-ц/824/8317/2020                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.

 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
11 серпня 2020 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Іванової І.В., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми попередньої оплати,-
 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що на підставі усного договору купівлі-продожу, що підтверджено рахунком фактурою від 7 грудня 2016 року, він провів повну попередню оплату вартості газового котла та комплектуючих до нього, шляхом готівкового розрахунку в приміщенні відповідача, що підтверджується написом уповноваженої особи відповідача на рахунку-фактурі про одержання 7 грудня 2016 року від позивача коштів у сумі 32 088,40 грн.
Вказував, що відповідачем не було виконане зобов`язання щодо передачі позивачу газового котла та комплектуючих до нього в порядку та на умовах, що були узгоджені сторонами та підтверджуються в рахунку-фактурі.
Просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 на свою користь суму попередньої оплати за товар у розмірі 32 088,40 грн.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження проведення оплати позивачем відповідних товарів, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.
Зауважує, що ним дійсно видавався рахунок-фактура на оплату товару, однак його оплата проведена не була, тому товар ним не видавався. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що місцевим судом було вірно встановлено обставини справи, а рахунок-фактура підтверджує відповідну оплату, тому із доводами апеляційної скарги не погоджується.  
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду справи відповідач не виконав умов договору, не передав покупцеві товар, який вказаний у рахунку-фактурі від 7 грудня 2016 року.
Колегія суддів погодитись з такими висновками не може з огляду на наступне.
 
З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 видав рахунок-фактуру 7 грудня 2016 року за № 13568 на оплату товару, ціна якого складає 32 088,4 грн. (а.с.8).
ФОП ОСОБА_1 в апеляційній скарзі підтвердив, що зазначений рахунок-фактуру було видано саме ОСОБА_2 .
Із висновків, які видані інспектором УП в Подільському районі ГУП НП в місті Києві лейтенантом поліції Кулішом М.С. вбачається, що громадянин ОСОБА_2 звертався до поліції, із зверненням про те, що ФОП ОСОБА_1 не передає йому придбаний товар, однак працівниками поліції було роз`яснено, що ситуація яка склалася між ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_1 носить цивільно-правовий характер, може бути вирішена мирним шляхом або в судому порядку, ознак кримінального правопорушення у даній ситуації не вбачається (а.с.9-10).
 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 662 продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
 
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не було надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів відповідачу.Тобто з матеріалів справи вбачається, що доказів фактичного понесення витрат на оплату товару позивачем не надано.
Колегія суддів зауважує, що рахунок-фактура не може бути належним підтвердженням про оплату зазначеного в ній товару.
Підпис невстановленої особи на рахунку-фактурі про одержання 7 грудня 2016 року коштів у сумі 32 088,40 грн. не може свідчити про здійснення вказаної оплати. 
ФОП ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зауважує, що ніколи не мав найманих працівників, які б могли отримати оплату від позивача, самостійно спірні кошти не отримував.
 
Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, який повинен бути покладений на позивача складає - 960 грн., та має бути стягнений на користь відповідача.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   задовольнити.
Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми попередньої оплати. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено «11» серпня 2020 року.

Головуючий

Судді: